Radovan Trajković
Gimnazijske, studentske i ne baš mlade pesme

Radovan Trajković

Gimnazijske, studentske

i ne baš mlade pesme

Lebane – Beograd – Moskva

1971-1979-2020

Zbirka pesama Radovana Trajkovića obuhvata dva suprotna perioda života: mladosti i starosti. Dualizam života je neizbežna pojava: mlad – star, brz – spor, jutro – veče, veseo – tužan… Zanosnu mladost neminovno dočekuje realna starost, puna filozofskih razmišljanja.

Gimnazijske pesme

Lebane

1971-1975

Zovem je

Dušu mi bol okiva.

Srce mi u prsima

Na sudbinu ropće,

A pogled se visoko ustremio:

Zima mi dušom se kreće!

Lice joj bolidom treperi,

A duša suncem sja.

S daljine je zovem velike,

Da dušu mi bolnu okrepi,

Da srce mi nemirno smiri…

Lebane, 02.01.1972.

Poruka mladih

Neka prestane topova jeka

Neka prašina usahne u pesku

Neka mir bude! Zašto ta dreka?

Nek se sunce pojavi u blesku.

Neka rusvaj ne raznosi ljude

Neka treperi od sunca radost

Neka ne budemo sreće hude.

Neka srećno otpočnemo mladost.

Lebane, 07.05.1972.

Oslobođenje

Danas životu nova krila dajem

Hoću da zbacim jaram ropstva sa sebe.

Skinuo sam prašinu sa duše mi setne,

Nisam više ovejani nitkov.

Kao da se iz utrobe sudbe

Neka žalost rodi, što se

Meni približuje, i duša mi drhti.

Hoću da živim životom svojim.

Zbacio sam lance ropstva,

Prigrlio slobodu zlatnu.

Mač i koplje u grudima sem nesreće sakrio,

A štitom sreće dušu okovao.

Lebane, 16.05.1972.

Rastanak

Kap zore u očima sam ti video

One večeri ružičaste kad su zvezde se

U tebi ogledale.

U mračnoj, sanjivoj si žurila tišini

Kad ti prvi put šapnuh: „Mila!“

Mesto sunca dušu mi stegoše zime

Jer u raskoši noći nemadoh sreće

Kad ti jedino zaustih ime.

U gluvoj si noći ko avet nestala.

Lebane, 23.08.1972.

Vrati se

One večeri gluve kad si me u vrelom,

Nabujalom potoku misli ostavila

Prvi put sam video kako se

Tvoje lice vatrom načinilo.

Video sam i tvoje oči anđeoske

Ko dva vrutka najjača na svetu

Što me samo na tebe mogu da sete.

Ne verujem da ćeš u mraku igde

Moći da nađeš večiti grob

Svoje naprasitosti.

Samo ako se opet vratiš

Dosegnućeš toplu sreću jer jedino

Na mojim usnama vrelim počiva

Blago neiscrpno.

Lebane, 29.08.1972.

Pesma

Mimi

Sve zore si mi osvetlila

Sjajem, nežni moj anđelčiću.

Vidim te gde sunca deo nosiš

Na visokom do neba čelu.

I muze zapevaše gromko

Usred zore potmule i blede

Kad se svi puteljci nad tobom

Obelodaniše.

Mnogo plama u meni se stvori

Izgoreti htedoh pored tebe

I nimfe kad se stvoriše tu.

Pokreta tih nežnost, duše te miris,

Sjaj očiju, grotlo od uzdaha

Prvi put sam osetio uz pesmu

I ples ornih muza.

Lebane, 22.09.1972.

Ratnik

Imao sam sina jedinog.

U grobu mu kosti trunu.

Kolos je bio među družinom.

Vatrenim okom –

Kad u kolo pođe,

Na sela i besede

U krčmi i veselju

Na svadbi il igranci –

Devojke je ljubio.

U aveniji života –

Ko Demosten, ili

Ko kad grunu prolećne vode

Sa litica Radana

Ka reci matičnoj –

Prodorno je govorio.

Vi što stojite tu,

Čeznete za njime,

Herojine!

Lebane, 19.03.1973.

Rat

S vrha solitera

Na pločniku grada

Od surog betona –

Nečije telo se sruši.

Ko smrću poslata –

S krova iste zgrade

Ranjene u boju

Jedna cigla pade.

Lebane, 18.04.1973.

Ego

Rumena zoro, prospi raskoš na me

A ti, Danice, bajnim prođi lugom

Da osvetliš mi put, ko fenjer

Onaj što u zoru se gasi, tugom

Velikom snove pobudi mi, pa

Anonimnoj ovenčaj me slavom.

Noći gluve nek ne dolaze mi glavom.

Titravi zraci nek stazama plešu

Rodnog života jer sunce uvelo je

A mesec se noćima ne javlja.

Jadne li noći kad ne vidim smešu

Koturastih sazvežđa na nebu, to je

Okean bez vode, jer šta valja

Voleti zoru bez iskrica rumenih

Ili ploviti po moru i buri

Ćaknutim brodom mornara slepih.

Lipovica, 07.05.1973.

Majska idila

Lahorića dodir nežno me prenu

Pored sebe kosu kad ti osetih

I miris divan, cvete majski

Što kitiš se večerima bajnim.

Ljut ću biti na tebe –

Meni sa majskim večerima

Ako ne dođeš opet.

Na koncertu nastupićemo zajedno

Pored reke uz žaba kreket

Da ti opet ispravljam misli.

Majske sutone mi donesi

I vetrića milovanje

Ljubav da ti uručim, anđele,

A onda nežnost šaptanja.

Šumane, 15.05.1973.

Sećanja

Opet jedno veče.

I polјubac na tvojim usnama.

Opet ista priča –

Iz dalekih snova

Dece usnule –

Ponavlja se sada.

I žubor krvi našim venama

Postaje sve jači.

I opet na prolećne bujice

Danas me seti izvor naših snova.

Lebane, 22.05.1973.

Sonet za Vinku

Volim cvet što u bašti ljubavi mi cveta

I jedno srce što neće da mi ljubav da.

Nimfa slavom ona ogreznuće sred leta

Kao bršljan kad se uvije oko tela.

Anđeo nežni oko mene kad se svije

Moliće za ljubav ko Tantal za jabuke

I zavoleće me kao nikad što nije,

Lepim rečima moje prekratiće muke.

Onaj cvet iz početka mi soneta biće

Šumom ograđen što ljubav je meni dala

Elegije ne stvarati kad zora sviće.

Voljenu devojku sonetom okititi

Isto je što i poljubac dati joj vreli.

Ćarlija povetarac rad pesmu svršiti.

Sijarinska Banja, 02.08.1973.

Praštanje

O steni tvrdoj mišlju razbitoj,

Ko pjanac bedni,

Udara barka života u kojoj plovih

Na krmi mokroj; -

Da bi u aveniju me sabio samoće

Taj opaki i ledeni

Krmar sunce mi preda krvlju

Ugašeno.

Ali će gnev moj k njemu se podići

Nenadano sasvim!

U zoru će zapevati Orfej,

Sin Kaliope muze

Da sunce dočekaom o bludnicama ga damo.

Zovi

Njega, krmaru moj jadni, da pesnik ti

Ime izbavi

Iz ambisa zinulog.

Reci ime mi svakome i suze

Izbavi svoje iz zjapine,

Gde kanuti hteše same.

Na oltaru sreće u žrtvenik

Stavi nadu života,

A mene ne zovi k tome da

Iz zla te izbavim,

Kad znaš da praštam ti

Bez obreda i slavlja.

Tiranu blago predato će biti

Kad sunce pogasne samo!

Al ja ti praštam za staze

Nejasne kojima me povede.

Lebane, 05.12.1973.

Majkama

Sreća, majke, neka vam oplete čase,

Ko pesnike, sinove vađe, oreola sjaj.

Nek dokonstva vreme vam strano bude

Sred jada i zlobe pesnici nek vas spase,

I nek usahne izvor tuge vam taj,

Poput oaze nek nestaju brige sred zime hude.

Proleće nek u dušu vam se smesti

Ko ptica rajska u gnezdu svome,

Neka ostane za godine duge.

Gnusne boli dušu vam neće jesti

Jer rasturiće se i zadnje atome,

Kad pevaju vam sinovi bez tuge.

A pesnici jaku dužnost znaju

U prsima ih uvek ona peče

I ko plam pakla ona gori.

Majke naše, pesnici za slavom ne haju

I niko od njih neće bblago da steče,

Ali … za slobodu savku pesnik se bori.

Lipovica, 07.07.1974.

Avantura

Stotinu misli u istom trenu

Na ledini sivoj, moja ljubavi

Za tebe me vežu.

Iskrčih stazu ti sred prašume

I učvrstih stražu s obadve strane

Kojom ćeš proći.

Pozaovi sunce ako sama dolaziš danju

Il svice ako se kreneš noću

Da te strah ne raskida.

Lipovica, 15.08.1974.

Sunce neće izaći

Ne ustajte rano, prijatelji,

Izaći danas sunce neće.

Ne ustajte iz postelje meke

Čarobni neka vas kupaju snovi

Pošto dana neće biti.

Ne sećajte na prošlost me našu

Koja uzgiba u meni se još uvek

Nagrizajuć mi srce ledeno.

Podelio snove poslednje sam s njom

Na klupi našeg rosnog parka,

I kobno veče nju je odnelo.

Sobom je odnela uspomene bajne

A sećanje moje iščilelo je sada.

Nikad više smetati vam neću

Koračajuć tromo pod ruku s njom

Kao sinoć pločnikom grada.

Bez mene s njom danas ste srećni,

Izaći sunce za mene neće.

Lipovica, 18.08.1974.

Ljubav u pismu

(Iz pisma Boenko Ljubovi)

Belom papiru i crnim sovima

Zahvalni budimo za ljubav našu,

Koja duga je beskrajno u čekanju

Da makar se jednom vidimo.

Ostavi setne po strani misli

Da ti od kristala ne pomute razum.

Kavkaskih pastira ispevaj mi pesmu

Da gane mi srce ubogo.

Eldorado zemlja nek ne dolazi nam snovima

Jer za takvu mi ne hajemo sreću

U srcima caruje nam sreća

I na dražesan smeši se pogled.

Ne oklevaj dugo pismo kad moje primiš

Otvori ga smesta i udahni vazduha svežinu

Što šaljem ti iz daleke zemlje moje

Iz hladovine jasike visoke poput tebe.

Kraj potoka na sanjivoj livadi i rosnoj

U smiraju dana sasvim kog bilo

Milujem travu umesto kose tvoje

I reči joj sjajne, sanjive govorim:

Obriši, mila, suzre, još uvek te molim

Veo mraka odbaci u ugao

Do sada ko što jesi, budi uvek lepa

Ambisom tuge srce ne raskidaj.

Ljubiti u daljini lice što sja

Od cveća pored nas što miriše

Mnogo je lepše i od vrta miljenog –

Cveće daljine nikad uvenuti neće.

U danu nekom pozdrav kad moj te nađe

Gde sama na tronu Kavkaza sjajnom

Zvezd emoliš da poruku uruče ti –

Napiši pismo na tebe đto mirisaće.

Budi spokojna u domu tišine, mira

I na čoveka bednog što moli te iz daljine

Pomisli katkad, pismom mu nerve izleči

Što na samoću melem će blagi mu biti.

Ako nekad i vreme nađe me ono

Kad ću ugledati oka dva svet što vežu

Srca će naša progovoriti sama, jezikom tvojim,

Dotle u zadnjem redu ovog pisma ljubav ti dajem.

Lipovica, 29.08.1974.

Veče

U rasvetljenog okna

Tišini –

Vidim polovinu svoju.

Koncert zrikavaca

Izvodi najbolje muzičke

Tačke.

Dirigent –

Četvrtina meseca.

U senci svoje glave

Na stolu vidim džepni nožić.

Nehotično se pomerim –

Nož se zario u senku glave.

Zar mu je nemoguće rastaviti

Od muka me očajnih?

Lebane, 15.09.1074.

Čudna čuda

Drhtaj ruku pero poljuljava.

Posle tuče pesnice miruju;

Al moje nemaju prokletstvo takvo.

Posle tuče peru se predaju

I pozlede male –

Mesec i zvezdica sa njim na desnici gnevnoj

Dršću prkosno, inatu se jadaju –

Od krvi usirene.

Oče premili nad našim hodom

Što treptiš; i majko najdraža

Od umora svela pod bremenom godina

Jer svaki dan nam sa sobom nosiš

I cenjeni brate, sreće naše poborniče –

Nemojte bdeti nad senkom aveta golih.

Zenice bejasmo u pogledu vam čarnom,

Al ja takav ne postojim više.

Od briga ispijeni sred vrletne gore

Vetrom išibani il promrzli od studi

Noću vam spavati nije.

Tlačite sopstvenu snagu, a dobit je bedna.

Zalud vam htenja predivna vaša

Da školovanje nam svršeno bude.

Jer neznani ljudi što uče nas sada

Uče sebe da spremaju nam jada.

Zvezde ne trepere nad temenom mojim

Jer temena nemam ja više.

Lebane, 18.09.1974.

U smiraju dana

Vrh osrednjeg duba okićen krunom sjaja

S brega umorno gde sedim

Na mene se smeši.

Namah bleda, narandžasta, sad rumena kruna

A potamo sjajno crvena, poput grušane krvi

Prosedo lišće hrasta okrvavi sada.

Posečene davno vene krune te ledene

Oduške poslednje životu daju.

Kao lice devojke ispod Kavkaza

I kruna ova nesatade s hrasta krune,

Iza daljine, u tminu.

Ostaše smeđe joj kose u titraju umirućeg dana

Lepršajuć bezazlenoj nad hrastom ptici.

Poslednji pogled u smiraju bledog dana

Ne hvata lice devojke ispod Kavkaza

No oblačka sivog beličast trbuščić.

I potom iskre, njih bezbroj, njihov haos

Nasleđuje belinu dana, nebom se lepi mrak.

Marovac, 21.09.1974.

Lutanja

Na putu mi trnje. Bodlje me raznosi.

Tabanima crvene se usirene graške krvi

Pomešane glibom.

Ljudi se kreću i prkose

Onima što ometaju, što su prvi…

… Ja putujem

Mladošću svojom krećem u starost

Vreme me nosi ko sen.

Podsmevaju se oni za kojima

Gorko plakah.

Plaču oni kojima se smejah.

Oblaci lete mi nad glavom

I ptice sa njima

– Zemljanin sam ja, običan.

Pevam pesma, al mi glasa nema

Plačem gorko, al me oči bole

Igram s vama al mi noge drhte.

Prijateljem zovem onoga što me ne voli.

Ne marim što život burno teče

Al diogenskim jezikom kažem:

„Gde si, čoveče?“

Čoveče. Gde si? Ti saputnik što mi beše

Što blage mi davaše reči

Kad u školu života krenusmo.

Lebane, 24.09.1975.

Studentske pesme

Beograd

1975-1979

Ratu, pesmi, slobodi i ljubavi

Jedna iskra u gluvoj noći

Tinjajući se gasila u parku na klupi

Govorili su

Drugovi i borci

A rosom opijena stajala si hrabro

Na mojih misli dlanu utabanom

Poput staze pastira

Pisali su

S pesmom korake brojasmo strojeve

To jedina devojka za života nam beše

To najmilije biće na ramenu epoleta

Amajlija juriša nam mnogih iz prvoga leta

I ja slušao sam s tobom

Glasa tog buntovničkog slobodu mašte

U horu s vama kad zagrmesmo složno

Na ledini snova iz prvih dana

Detinjstva nam nestašnog

Gledao sam kako lahorić poigravajuć se

Kosom od srme tvojom

Najslađe stihove šapće ti svoje

Dok korake brojasmo pod ruku sa mnom

Dok snovi javom se smenjuju

I ja sam počeo igrati se s tobom

Jer vetrić prestao je tada zbog umora i stida

A ti neumorna si bila

I bez stida dragim ga zvala

I pesme te hvale i knjige te slave

A mladići ljubavlju te zovu

Iz svemira prijateljice

I majko sviju sloboda i tama

U ljubavi s tobom u život s nama.

Beograd, 20.10.1975.

Ko sam ja … ?

Postoje časi što rukom me vežu

Nezgrapnom i tromom

Ko stegama od čelika

Za prošlost moju, za buduće čase.

Olovni oblaci tad glavom se roje

Hvatajuć za isto ime se

Ponovo.

Postoji vreme sebe kad mrzim

Mržnjom iskona

I kad potom

Anti-sobom zamenim ime svoje

Jer šta to vam je telo

Bez duha i cilja, bez savesti i straha?

Radit ono namera mi je

Što drugi ne čine

… Jer

Čovekom ja ne zovem sebe.

beograd, 11.11.1975.

Lavirint

Kako izgubljen čovek je i sam

Nigde svoje da pronađe mesto

Svoje misli za stvarnost udaje stalno

Al teški to su vam časi

Kad sebe ne možete definisati

Pa mrakom i javom lutate

I nađete sve i zaustavite se na svemu

Al sebe nigde da sretnete.