Copyright © 2022, Dr. P. COSTA

Etichetă editorială: Publicată independent

Ilustrator: Mateus Rocha de Carvalho

Revizuită de: Hugo Henrique de Araújo Azevedo

Toate drepturile rezervate, inclusiv dreptul de a reproduce această carte sau porțiuni din aceasta sub orice formă.

Profesioniștii și pacienții trebuie să-și folosească întotdeauna propriile experiențe și cunoștințe înainte de a urma orice sfat, informație sau tratament descris aici. Știința avansează rapid așadar cititorul trebuie să considere acest lucru în utilizarea personală a datelor din literatura de specialitate, precum cea conținută în această lucrare. Autorul nu este responsabil pentru nici o neglijență și daune personale sau materiale rezultate din utilizarea sau aplicarea greșită a informațiilor, instrucțiunilor, produselor sau conceptelor conținute în această publicație.

RESPIRAȚIA

NAZALĂ

ÎN MEDITAȚIE

ȘI YOGA

SECRETE DEZVĂLUITE

DE UN MEDIC ORL

Tradusă de Nicoleta Nagy

Pentru familia mea,

prietenii mei,

colegii mei.

Pentru pacienții mei,

principala mea sursă de inspirație.

Autor

Dr. P. COSTA

Medic specialist
Otorinolaringologie și chirurgie cervico-facială, Belgia.

Titlul de Alergolog, Universitatea Lille 2, Franța.

Titlu – DIU (Diplomă Inter universitară) în Rinologie, principii anatomo-clinice și fiziopatologice ale terapiilor rinologice, Universitatea Paris V, Franța.

Membru al Organizației Mondiale de Alergologie

(OMA, Organizația Mondială de Alergii).

Membru al Societății Europene de Rinologie Junior.

Membru al Academiei Europene de Alergologie și Imunologie Clinică

(Asociația Junior EAACI).

Membru al Societății Belgiene de Otorinolaringologie.

Membru al Societății Belgiene de Alergologie

(BelSACI, Societatea Belgiană de Alergie și Imunologie Clinică).

Membru al IBEDSMA

(Academia Interdisciplinară Belgiană de Medicină a Somnului)

Medicina și Meditația

Otorinolaringologia

(Ureche, nas și gât sau ORL) este o specialitate medico-chirurgicală dedicată anomaliilor urechii, cavității nazale și gâtului, inclusiv respirația nazală, mirosul, sinuzita și alergiile.

În această carte, voi comunica ca expert. Pregătirea mea într-un program ghidat în Terapia Cognitivă Bazată pe Mindfulness (MBCT) mi-a permis să mă familiarizez cu acest domeniu bogat, în care continui să învăț. Pentru a-mi aprofunda cunoștințele, am putut să asociez bazele științifice cu practica.

Pentru mine, meditația mindfulness este o artă, la fel ca și medicina. Ambele necesită aprofundarea domeniului științific și învățarea prin practica zilnică. Lucrul important despre învățarea în ambele domenii este calea de urmat, împreună cu contribuțiile acesteia la bunăstarea fizică și psihică a omului. Limbajul folosit în această carte va fi de fapt, bazat pe percepția medicală, insistând pe o viziune științifică și seculară a meditației terapeutice. Voi include experiențe din viața reală precum și sfaturi și elemente bazate pe știință. Este un dialog între medicină și meditația mindfulness și este simplu și instructiv.

| PREZENTARE |

| PREZENTARE |

„ Pentru mine, fericirea,

este mai presus de toate să te simți bine. ”

Francoise Sagan

În această carte, medicina și arta respirației nazale se vor uni. Veți învăța despre principalele concepte ale respirației nazale. Din perspectiva științifică, așa-zisa latură medicală, prezint o lectură informativă, practică și de gândire pentru publicul larg, curioși și cei interesați de respirația nazală și alte detalii despre cum funcționează nasul. Aceste elemente vor fi, de asemenea, fundamentale pentru practicanții de yoga și meditație sau mindfulness, extinzându-și cunoștințele generale la diferite niveluri de practică.

Concentrarea cărții pe nas este un pas esențial în îmbunătățirea înțelegerii altor organe implicate în meditație și yoga.

Capitolele sunt prezentate în perechi, sau diade - unirea a două principii complementare, precum yin-ul și yang-ul. Mai întâi introduc latura științifică și apoi consider arta yoga și meditația mindfulness.

Într-un mod jucăuș, am ales să numesc părțile capitolelor INHALAȚIE și EXPIRAȚIE.

INHALĂ: Veți explora științific toate conceptele medicale principale ale respirației nazale.

EXPIRĂ: Tema își va avea corolarul prezentat în meditație sau yoga.

În unele capitole, pun întrebări mai ample despre elementele abordate, oferindu-vă ceva EXTRA la care să reflectați.

Știm că respirația este simplă și de neînlocuit. Multă vreme am crezut, ca mulți oameni, că excepționalul constă în a îi măsura rata. În realitate, excepționalul este capacitatea de a fi interesat, de a aprecia și de a te mira de simplicitate. Respirația este atât de comună că trece neobservată în viața de zi cu zi. O carte despre acest univers, văzută din perspectiva științifică, vă poate ajuta să faceți reflecții importante.

Domeniul rinologiei este foarte vast și dinamic. Terapiile respiratorii nazale se adaptează după persoană și stilul ei de viață, convingerilor și așteptărilor, urmărind întotdeauna îmbunătățirea stării de sănătate a practicienilor. Consider că oricine practică respirația nazală are dreptul la informații medicale de încredere, într-un limbaj adecvat. Noțiunea de bunăstare este semnificativă. Este deci important ca orice cititor interesat să aibă acces la universul științific, de la medici la profesioniști sau oameni de rând, într-un limbaj clar.

Această carte nu are scopul de a vă face medici experți sau profesori de yoga sau de meditație. Descrie principalele concepte medicale despre cavitățile nazale, într-un mod științific, pentru a facilita utilizarea lor în respirația nazală.

În ceea ce privește practica yoga și meditația, însuși Dalai Lama recunoaște că tehnicile de meditație pot fi îndepărtate din orice sistem de credințe, ele fiind o explorare și o știință internă a minții. Ideea că meditația este rezervată profesorilor spirituali și religioși nu este valabilă. Vorbim despre sănătate, un element prețios de echilibru.

De asemenea, este important de subliniat că această carte nu este un instrument de autodiagnosticare și nici un ghid pentru tratament. Dacă întâmpinați schimbări negative de sănătate, consultați întotdeauna medicul. Informațiile împărtășite aici nu constituie un adevăr unic și absolut despre efectele acestor tehnici asupra respirației nazale și asupra organismului. O varietate de cunoștințe și descrieri este ceea ce prezintă această carte. Majoritatea referințelor sunt citate direct în capitolul corespunzător, iar sursele sunt în principal în limba engleză. Aproape toate articolele citate în această carte au acces liber și, prin urmare, sunt gratuite pe website-ul PUBMED¹, principala sursă de cercetare în domeniul medical. Acest lucru vă va permite să explorați singuri un subiect dorit, fără restricții financiare.

Descoperirea meditației și a practicilor de yoga din această carte mi-a permis să mă apropii de pacienți, extinzându-mi postura de specialist, fără a renunța la propria mea experiență medicală. Pacienții trebuie considerați în întregime și nu doar în timp ce unul sau altul dintre organele lor sunt tratate. Mi-am dat seama că o parte fundamentală a îngrijirii este să fii mai prezent în universul uman.

Ai grijă mai întâi de tine, apoi ai grijă mai bine de ceilalți.

Lectură plăcută!

Introducere

MEDITAȚIA

Înainte de a intra în detaliile vastului domeniu medical al universului respirației nazale, ar trebui să începem cu o definiție simplă a ceea ce înseamnă a medita.

Diferențele dintre

mindfulness și meditație

Aceste două cuvinte sunt adesea folosite interschimbabil, cu puțină profunzime pentru oricare dintre ele. Pentru persoanele care doresc să înceapă să mediteze sau să trăiască în mod conștient în mindfulness, acest lucru poate fi confuz. Deși mindfulness și meditația sunt interdependente, nu sunt același lucru. O înțelegere de bază a diferenței dintre cele două concepte vă poate ajuta să creați o practică care să vă satisfacă nevoile. Există multe tipuri de meditație, fiecare cu calități și comportamente specifice diferite care conduc o persoană în direcții diferite în ceea ce privește dezvoltarea personală. Alegerea unei anumite practici necesită o înțelegere a scopului acesteia, precum și o înțelegere a ceea ce oferă fiecare tip de meditație.

Vom evidenția aspectele importante legate de acest subiect.

În primul rând: Mindfulness este o calitate; meditația este o practică. Pentru a începe această explorare, este util să examinăm câteva definiții ale celor două concepte. John Kabat-Zinn², unul dintre cei mai populari scriitori occidentali cu privire la experiența mindfulness, este creatorul programului Mindfulness-Based Stress Reduction (MBSR) și Mindfulness-Based Cognitive Therapy (MBCT). Aceste programe sunt recunoscute la nivel mondial. Eu, în special, i-am urmat indicațiile și am început să exersez mindfulness după ce am încheiat cele opt săptămâni ale programului MBCT. Mărturisesc că nu auzisem niciodată de ea și nici nu îmi imaginam cum funcționa sau cum era. După această inițiere, am continuat să învăț, încercând să aplic în mod eficient ghidul programului și construind mereu o punte între această practică și cunoștințele mele științifice.

În al doilea rând: Deși există multe definiții ale fiecărui concept, meditația este o practică prin care pot fi dezvoltate diferite calități, inclusiv mindfulness.

Astăzi, o „categorie” numită „meditația mindfulness” există deja; își propune să ajute practicanții să trăiască și să acționeze în momentul prezent, care este unul dintre elementele principale ale mindfulness-ului. Cu toate acestea, există multe categorii de practici meditative, mindfulness fiind doar una dintre ele.

Îmi dau seama că nu toată lumea este receptivă la meditație sau vrea să încorporeze practica formală în viața lor de zi cu zi. Mulți văd meditația ca pe ceva paradoxal, un fel de exercițiu de „a nu face nimic”. Nu ar trebui să o vedem așa. În general, munca depusă în meditație necesită ca practicanții să devină cu adevărat observatori atenți ai lumii lor interioare, depunând cel mai mic efort în timp ce adoptă o postură care nu judecă. Veți obține o mai bună înțelegere continuând cu această lectură.

În al treilea rând: Din fericire, există multe modalități informale de a practica mindfulness, pe lângă exercițiul conștient al meditației. Puteți mânca, respira pe nas sau chiar vorbi atent.

Practica mindfulness în mod informal înseamnă angajarea în activități zilnice cu intenția de a fi conștient, de a fi prezent în fiecare act zilnic. Acest lucru implică încetinirea, acordarea de atenție, suspendarea judecății și concentrarea în întregime pe orice experiență care are loc în momentul prezent.

Mindfulness și respirația nazală

Mindfulness constă în reconectarea cu corpurile noastre, stimularea simțurilor și detectarea senzațiilor – trezirea la imaginile, sunetele, mirosurile și aromele momentului prezent. De câte ori ați revizitat amintiri, v-ați gândit la angoasa sau la cuvintele rostite, la acțiuni pe care v-ați fi dorit să le fi făcut altfel sau la lucruri pe care ați vrut să le schimbați? Mindfulness este definită ca o stare de spirit care implică a fi complet concentrat pe „acum”, astfel încât să îți poți recunoaște și accepta gândurile, sentimentele și senzațiile, fără a judeca.

Acest mod de a acționa ne ajută să înțelegem că trebuie să trăim în prezent, pentru că trecutul nu se va întoarce niciodată, iar viitorul este o sursă de anxietate, întrucât în general nu avem control total asupra lui.

Nu înseamnă că nu puteți să vă amintiți lucrurile bune sau să aveți dorințe și speranțe de a trăi un viitor mai bun. Principalul lucru este să nu lași pur și simplu acest moment prezent să treacă pe lângă tine, fără a-l trăi în întregul său potențial.

Profitând de oportunități zilnice, atunci când există, vă poate ajuta să dezvoltați o practică mai consecventă a mindfulness-ului. Acestea pot fi momente scurte, dar intense cu copiii noștri, discuții cu familia, treburi casnice sau alte activități de muncă sau călătorii în trafic: a fi în aici și acum, complet. Acea cafea pe care o bei repede, fierbinte și de obicei neapreciată, se poate transforma într-un alt moment de plăcere, de calm, de mindfulness.

Chiar dacă nu puteți sta liniștit treizeci de minute în fiecare zi într-o practică de meditație, câteva minute de prezență zilnică reală pot avea beneficii semnificative pentru sănătate. Practica meditației se poate adapta vieții voastre, devenind o activitate zilnică în limitele timpului și dorinței. Nu trebuie să faceți totul perfect, dar puteți încerca să vă ascuți treptat conștientizarea și simțurile.

În aceste situații de zi cu zi, mindfulness-ul va avea sens. Meditația mindfulness devine o practică de antrenament mental care ne învață să ne încetinim gândurile, să lăsăm deoparte negativitatea și să ne calmăm mintea și corpul. Această practică se concentrează în general pe exerciții de respirație.

Acordați atenție respirației, concentrându-vă pe senzația de aer care intră și iese din corp în timp ce respirați. Simțiți-vă burta ridicându-se și coborând pe măsură ce aerul intră și iese din nări. Acordați atenție modului în care fiecare respirație se schimbă și este diferită de cea anterioară. Când vă vin gânduri în minte, nu le ignorați. Doar acceptați-le; rămâneți calm și folosiți respirația ca principală ancoră a concentrării. Practica meditației mindfulness nu necesită podoabe sau pregătire. De fapt, nu necesită lumânări, uleiuri esențiale sau mantre, decât dacă vă plac. Pentru început, tot ce aveți nevoie este un loc confortabil în care să vă așezați, trei, cinci minute de timp liber și o atitudine fără judecată.

Tehnicile de mindfulness pot varia, dar meditația poate deveni un aliat important pentru îmbunătățirea calității vieții. În acest proces, respirația este elementul fundamental.

Intenția acestei cărți este de a vă angaja într-un dialog cu aceste concepte, cu corpul, cu respirația nazală, cu simțurile, împărtășind cu voi principalele beneficii pentru sănătate și viață ale acestei practici.

Yoga

Yoga este o știință spirituală străveche care implică tehnici și posturi ce ajută la depășirea limitărilor fizice și mentale. Această formă străveche de exerciții, cu rădăcini în India, se concentrează pe dezvoltarea echilibrului, forței și flexibilității. Ele sunt posibile doar prin dezvoltarea unei respirați corecte.

Se poate spune că yoga este una dintre cele mai populare practici orientale din lume. Asana este termenul folosit pentru a descrie o anumită poziție, o postură, care poate fi menținută într-un mod confortabil și relaxat pentru o lungă perioadă de timp. Este, de asemenea, descrisă drept „un scaun stabil și confortabil”, mai ales în scopul meditației. Mulți oameni cred că Asanele implică realizarea unor posturi sofisticate și avansate, dar posturile sunt de la simple și de bază la complexe și dificile.

Nimeni nu se așteaptă să stăpâniți Asanele din prima zi de practică. Yoga înseamnă depășirea limitelor corpului în timp. Aceste exerciții fizice sunt planificate astfel încât organismul să fie pregătit treptat si sistematic, începând cu exerciții inițiale, până la atingerea unor mișcări mai elaborate. Oricine, indiferent de nivelul de experiență, poate exersa și executa exercițiile, fie că sunt începători, intermediari sau avansați.

Respirația joacă un rol important în Asane. Prin coordonarea respirației și mișcării, practica Yoga devine armonioasă; respirația se adâncește în mod natural, iar circulația sângelui și metabolismul sunt stimulate. Utilizarea respirației, în special a respirației nazale, îmbunătățește semnificativ relaxarea musculară: direcționând concentrarea asupra inhalării către părțile tensionate ale corpului și apoi relaxându-le în mod conștient cu fiecare expirație.

Spre deosebire de exercițiile de gimnastică, Asanele sunt efectuate lent pentru concentrarea mentală și o înțelegere conștientă a mișcării. Nu contează numărul diferit de posturi practicate și nici dificultatea pe care o implică acestea, ci calitatea lor. De aceea este esențial să îmbinați coordonarea exercițiilor cu respirația. Mișcările de deschidere a toracelui și a cavității abdominale sunt în mod normal întotdeauna legate de inhalație, în timp ce mișcările care îngustează toracele și abdomenul sunt legate de expirație, conform direcției naturale de mișcare și respirație.

Puteți alege dintr-o mare varietate de tipuri de yoga. Știind ce sperați să obțineți prin practică vă va ajuta să decideți care dintre ele funcționează cel mai bine pentru voi. Mai întâi, stabiliți-vă intenția: vreți să faceți yoga pentru a vă îmbunătăți sănătatea, pentru a crește activitățile de mindfulness sau pentru mai multă forță sau vreți pur și simplu să o practicați ca activitate fizică? Odată ce ați răspuns la aceste întrebări, veți ști care practică este potrivită pentru a vă atinge obiectivele. Dintre categoriile de yoga existente, am selectat o abordare axată pe cursurile de hatha yoga. Nu înseamnă că să învățați despre corp, simțuri și respirația nazală nu este fundamental pentru toate celelalte tipuri de yoga.

Hatha yoga este foarte răspândită în Occident. Utilizează atât Asana, cât și Pranayama. Putem spune că în yoga, al doilea stâlp al exercițiilor este Pranayama: controlul și ajustarea deliberată și conștientă a respirației. Prana înseamnă respirație, iar Ayam înseamnă control sau ajustare. Obiectivul principal al Pranayamei este de a vă ajuta să vă relaxați prin diferite procese de respirație. Nu sunt necesare tehnici stricte; în schimb, vă ajută să exersați și să stabiliți ritmuri sănătoase și vă oferă o perspectivă asupra propriei naturi prin cele mai diverse moduri de respirație.

Exercițiile din hatha yoga sunt destul de interesante, deoarece sunt în general mai lente decât cele din alte stiluri de yoga. Cursurile de hatha au devenit o abordare clasică a respirației și exercițiului fizic - un punct de plecare excelent.

Posturile au nume care descriu în general aspectul pe care îl evocă. De exemplu, puteți vedea că poziția „câinelui cu fața în jos” simulează silueta unui câine care se întinde. Pozițiile clasice sirena și flamingo sunt, de asemenea, destul de renumite.

Să nu uităm că meditația este, de asemenea, o parte integrantă în yoga. Primul pas în meditație este să îți concentrezi atenția asupra unui anumit obiect sau să stabilești un punct de focalizare, cu ochii fie deschiși, fie închiși. Apoi repetați în tăcere un cuvânt sau o frază, spuneți o rugăciune sau un cântec cu voce tare, vizualizați o imagine sau vă concentrați asupra unui obiect.

După cum am descris în capitolul anterior, utilizarea respirației ca punct focal este o posibilitate cheie. A medita asupra actului de a respira înseamnă pur și simplu a observa respirația așa cum este, fără a o altera în vreun fel. În acest caz, respirația devine un punct de atenție în timpul meditației.

Puteți observa fiecare aspect al respirației și fiecare senzație pe care o produce: cum se mișcă în abdomen și trunchi, cum se simte când aerul intră și iese din nas, care este temperatura lui, cum miroase și alte posibile senzații.

Nu este niciodată prea târziu să începeți să vă interesați în aceste practici, să vă întrețineți sănătatea fizică și mentală, fie prin meditație sau yoga, fie pur și simplu în timpul unui exercițiu, cum ar fi alergarea, în timp ce vorbiți cu voi înșivă sau cu un prieten. Adesea auzim oameni spunând: „Sunt prea bătrân”, „Nu sunt suficient de flexibil”, „Sunt foarte scund, foarte înalt”, „Nu am destui mușchi” sau „Nu am suficient aer." Cu toate acestea, nu contează cine ești sau cum ești; pentru a-ți îmbunătăți sănătatea și calitatea vieții, de ce să nu fii interesat? Pentru a progresa, trebuie să-ți cunoști mai bine corpul și respirația nazală, așa că urmează-mă.

- 1 -  

EXTRA

ANATOMIE

RESPIRAȚIA NAZALĂ

EXTRA

| ANATOMIA

RESPIRAȚIEI NAZALE |

„ Nici o viață nu suportă copia,

și asta este suficient,

orice ar fi, pentru a-i asigura valoarea .”

Jean Guéhenno

Cavitățile nazale alcătuiesc prima parte a sistemului respirator și a căilor aeriene superioare. După cum puteți vedea în imaginea anterioară, există o subdiviziune în mai multe regiuni. Partea vizibilă este cunoscută ca „nas”. Intrând prin el, cavitatea se deschide aproximativ doisprezece centimetri lungime și patru centimetri înălțime, despărțită de septul nazal, ușor mobil, format din cartilaj în mijlocul nasului.

Rezistența la fluxul de aer furnizat de căile respiratorii în timpul respirației este esențială pentru o funcționarea adecvată a plămânilor. Nasul este responsabil pentru aproape două treimi din acest proces de rezistență. Cea mai mare parte a acestei opoziții față de trecerea aerului are loc în porțiunea anterioară a nasului. Această regiune se numește valvă nazală și acționează prin scăderea fluxului de aer. Există o supapă externă, precum și o supapă internă. Mai sus în nas, cei doi pereți laterali ai cavităților nazale sunt neregulați și au protuberanțe acoperite de o mucoasă erectilă și gonflabilă, modificând astfel fluxul respirator: sunt cornetele nazale. Acestea împreună cu multiple accese ale cavităților nazale, formează un spațiu asemănător unui labirint. Toate aceste elemente mio-cartilaginoase și mucoase din partea anterioară a nasului, în special la nivelul cornetului inferior, sunt cele două zone de rezistență semnificativă a aerului. Cu alte cuvinte, sunt structuri care împiedică uneori trecerea ușoară a aerului prin nas. Termenul de „mucoasă” se referă la mucoasa din interiorul nasului care beneficiază de lubrifiere cu mucus. Histologic, această mucoasă nazală este de tip respirator. Conține perișori microscopici care transportă mucusul (vezi ilustrația din capitolul 11) din fața în spatele nasului, ajungând apoi în partea din spate a gâtului.

În spatele nasului este conexiunea cu urechile: un tub îngust cunoscut sub numele de trompa lui Eustachio sau tubul auditiv. Dacă vă blocați nasul și încercați să expirați prin el, aerul va ajunge la urechi și veți simți presiune. Acest aer a trecut prin trompa lui Eustachio.

Palatul este de fapt acoperișul care separă cavitatea nazală de cavitatea bucală. Palatul moale și palatul dur formează așa-numitul cer al gurii. Palatul dur se află chiar în spatele dinților, iar palatul moale, în continuitate, este mai în spate de-a lungul cerului gurii, format din mușchi, de unde și denumirea de „moale”.

Sinusurile paranazale, sau sinusurile, sunt un grup de saci de aer goi, înconjurați de oase și conectați în jurul zonei nazale. Există patru perechi de saci, denumiți după osul de care sunt atașați: maxilar, frontal, etmoidal și sfenoidal. Pentru ce sunt sinusurile paranazale? Întrebarea poate părea simplă, dar răspunsul nu este încă clar, deoarece pot exista mai multe răspunsuri. Când aceste structuri sunt sănătoase, sunt aproape uitate, bine ascunse în față. Aceste spații pline cu aer se află într-o regiune anatomică complexă, aproape de alte organe mai nobile, precum ochii și creierul. Astfel, se crede că îndeplinesc mai multe funcții, precum reducerea greutății capului sau chiar izolarea termică a creierului și a ochilor. Există multiple ipoteze cu privire la funcțiile sinusurilor: rezonatoare vocale, amortizoare pentru masticație, regulatoare a presiunii pe nas sau poate pur și simplu cavități reziduale care nu au nici o funcție. Oricum, indiferent de funcția reală a acestor zone, atunci când sinusurile încep să prezinte o problemă, pot fi observate multe probleme.

Sinuzita cronică este o patologie complexă, cu mai multe clasificări și uneori complicată de alergii. Simptomul principal este (deși nu neapărat) un nas care curge, fie în fața nasului, fie în spate, fie prin gât. Aceste scurgeri pot fi apoase sau purulente. Obstrucția nazală, durerile de cap sau durerea, cum ar fi greutatea în obraji la aplecare, sunt adesea asociate cu această afecțiune. Termenul de sinuzită este popular, dar folosit excesiv de greșit pentru a traduce orice disconfort nazal. Durerile de frunte și durerile de cap frecvente, sinonime cu cefaleea tensională, de obicei nu corespund sinuzitei. Medicul vostru vă poate îndruma mai bine dacă aveți o problemă în acea zonă.

Când inhalăm pe gură și pe nas, aerul intră în trahee și se împarte în bronhiile drepte și stângi în formă de copac și apoi, în plămâni, în bronhiole ramificate mai mici. Acestea se termină în alveole, care sunt principalul loc de schimb de oxigen și dioxid de carbon (CO2). Imaginarea căii aerului până la nivelul alveolelor este un exercițiu comun în practicile de meditație, cu accent pe mișcările respirației.

Gratitudinea este unul dintre stâlpii meditației și a yoga. Gratitudinea și aprecierea sănătății voastre este cheie. De fapt, acesta este primul pas în munca de auto-recunoaștere. Oferă-ți oportunitatea de a învăța și de a crește intern, urmărindu-ți corpul și sănătatea.

O parte a ideii de gratitudine este să recunoaștem aceste binecuvântări ale corpului: să mulțumim, să menținem și să conservăm. Când mă confrunt cu oameni bolnavi care uneori își doresc să-și poată schimba marile averi pentru recuperarea sănătății lor anterioare, îmi amintesc să fiu recunoscător. Sănătatea este cu siguranță unul dintre cele mai prețioase lucruri din viață.

Ne putem exprima recunoștința în fiecare zi, sărbătorind că suntem sănătoși. Acesta este un gest de recunoștință pentru sănătatea pe care o avem, căreia uităm adesea să-i acordăm importanță. De fiecare dată când îi spui „mulțumesc” corpului tău, deschizi o ușă a recunoașterii, prețuiești ceea ce este cel mai elementar și esențial. Yoga oferă multe oportunități de a simți această recunoștință pentru corpul vostru. Pe scurt, recunoștința vine mai întâi de la tine. Încearcă să o practici.

- 2 -  

INHALĂ

BENEFICIILE

RESPIRAȚIEI NAZALE

RESPIRAȚIA PE NAS:

EFECT DE REGLEMENTARE A CORPULUI

EXPIRĂ

INHALĂ

| BENEFICIILE

RESPIRAȚIEI NAZALE |

"Mens sana in corpore sano este absurd:

Un corp sănătos este rezultatul

unei minți sănătoase."

George Bernard Shaw

Cum respiri? Prin nas, prin gură, sau ambele? Știați că respirația fiziologică ar trebui să aibă loc doar prin nas? Este cel mai potrivit mod de a oferi corpului un element esențial de care avem nevoie: oxigen.

Respirația nu este doar primordială pentru viață; de asemenea, poate fi transformatoare în practica de yoga și meditație, făcând posibilă intrarea într-o postură mai mult sau apropierea de relaxare. Ne permite să renunțăm la amintirile sau emoțiile care ne distrag atenția și să facem loc gândurilor calmante. Înțelegerea anatomiei exercițiilor noastre de respirație poate face practica semnificativă, permițându-ne să ne imaginăm beneficiile care apar în corpul nostru pe măsură ce înțelegem propriul nostru ritm de respirație. Respirația nazală este, de asemenea, mai sănătoasă decât respirația bucală, deoarece nasul acționează ca un filtru și umidifică aerul inhalat. Pentru majoritatea oamenilor, respirația nazală este involuntară și naturală. În schimb, respirația prin gură poate apărea atunci când respirația prin nas este laborioasă, mai ales în timpul activității fizice.

Când începeți să meditați, pregătirea este necesară. Creați un mediu fizic și mental care îmbunătățește sentimentul de calm și concentrare. Începeți prin a pregăti un loc bun în casa voastră sau mergeți într-un loc în natură care vă place. Faceți câteva mișcări de întindere pentru a vă deconecta de la mediul de lucru.

În primul rând, încercați să inhalați și să expirați în proporții egale de timp; de exemplu, inhalați timp de patru secunde și expirați pentru aceeași perioadă de timp. Observați ce este mai ușor. Este mai ușor să inhalați sau să expirați? Bucurați-vă de conștientizarea de a fi în viață și de calitatea respirației nazale. Apoi, închideți ochii și priviți-vă pe voi înșivă fără a vă pune la îndoială, a judeca sau a călători prin gândurile voastre. Încercați să vă concentrați doar pe senzațiile corpului în momentul prezent.

În cazul meditației, dacă o faceți într-o poziție așezată, încercați să o faceți timp de cel puțin cinci minute. Persistați dacă sunteți neconcentrat; îndrăzniți să deschideți ochii brusc din când în când. Veți crește în mod natural cantitatea de timp petrecut meditând împreună cu plăcerea de a fi liniștit și concentrat. Este important să începeți încet, altfel puteți crea o aversiune inutilă față de meditație.

Respirația prin nas în loc de cea prin gură poate îmbunătăți, de asemenea, somnul. De fapt, respirația doar prin gura împiedică creierul să intre în faza de somn profund în mod regulat, împiedicând astfel somnul să fie restaurativ. În plus, tulburările de ventilație pe timp de noapte pot crește riscul de probleme de sănătate, cum ar fi hipertensiunea arterială și problemele cardiovasculare. În plus, nasul tău încălzește și umezește aerul, reducând riscul de infecții respiratorii legate de frig. Prin urmare, dormitul cu gura deschisă nu este natural.

Respirația prin gură poate avea și alte consecințe, cum ar fi creșterea anormală a feței și, în special, a oaselor maxilarului. Respirația pe gură pe timp de noapte este o tulburare care se manifestă de obicei în copilăria timpurie.

Arată-mi fața ta și îți voi spune cum respiri – sau cel puțin cum ai respirat în copilărie.

Când un copil respiră pe gură, limba lor, în loc să fie în contact cu palatul dur, rămâne într-o poziție scăzută la nivelul maxilarului inferior, provocând lipsa stimulării creșterii oaselor maxilarului. Palatul dur nu crește suficient, iar fața pare excesiv de îngustă.

Respirația prin gură poate provoca, de asemenea, uscăciune excesivă în cavitatea bucală - numim acest fenomen gură uscată. În condiții normale, saliva joacă rolul de protector dentar. Dacă cavitatea bucală este uscată dimineața, există șanse mai mari de a dezvolta cavități.

Ajută respirația prin nas la îmbunătățirea memoriei? Un studiu publicat în 2018 în Suedia a arătat că modul în care respirăm are un impact asupra memoriei noastre. Această cercetare a evidențiat faptul că persoanele care respiră prin nas își pot consolida mai bine memoria. În plus, amintirile devin mai clare decât pentru cei care respiră prin gură.

Nu numai că respirația prin nas vă ajută să recunoașteți mirosurile, asigurând un mecanism de supraviețuire, dar ajută și la detectarea alimentelor stricate sau a mirosurilor periculoase, cum ar fi mirosul unei scurgeri de gaze sau fumurile toxice.

În afară de respirație, nasul este implicat în alte procese de protecție a sănătății. Sistemul imunitar este, de asemenea, atașat la mucoasa nazală. Imunoglobulina IgA de tip A, prezentă în secrețiile nazale (a se vedea ilustrația din capitolul 11), au proprietăți multiple. Găsim, mai presus de toate și dovedit științific, o inhibare a aderenței bacteriene la mucoasă, precum și neutralizarea virușilor.

Și cum rămâne cu utilizarea gurii pentru respirație?

Cum respiră sportivii de nivel înalt?

În condiții normale, este firesc să respirați prin nas. Cu toate acestea, atunci când alergăm și mai ales pe distanțe lungi, aproape toți ne folosim gura pentru a respira. Mulți oameni consideră că este ciudat și incorect să respiri prin gură când alergi dar, de fapt, este una dintre posibilele strategii de a optimiza formarea unui atlet.

Trebuie remarcat faptul că fiecare persoană, în funcție de activitatea pe care o dezvoltă, se adaptează și se simte mai bine cu un anumit tip de respirație: nu există un singur mod corect de respirație. Dacă sportivii respiră confortabil prin gură, pot inhala cantități mai mari de oxigen. Cel mai important, acești sportivi sunt capabili să elibereze mai mult CO2 din plămâni în timpul exercițiilor lungi, cum ar fi maratoanele. Este posibil ca un alergător să forțeze inhalația doar prin nas pentru o anumită cantitate de exercițiu. Cu toate acestea, cererea de oxigen și efortul fizic crescut vă vor forța să respirați prin gură.

Dacă faceți sport, cum ar fi alergarea, trebuie să stabiliți o rată de respirație în timpul antrenamentului. Va trebui să vă numărați pașii. Nu contează dacă alergați cu viteză mare sau doar mergeți repede: numărați-vă pașii și sincronizați-i cu respirația.

De exemplu, inhalați în doi pași și expirați în următorii doi. Acesta este exercițiul de bază de control al respirației și al ritmului de alergare. Puteți încerca să respirați prin nas în activități care nu necesită rezistență fizică intensă.

Fiecare persoană își va stabili propria rată de respirație; unii vor face unul sau doi pași, în timp ce alții vor respira în patru pași. Depinde de viteza și experiența fiecărui alergător. Alte tehnici pot fi utilizate astfel încât să se alterneze expirarea cu piciorul care se pune jos, evitând ca expirația să fie întotdeauna legată de aceluiași picior (a se vedea capitolul 3).

| RESPIRAȚIA PRIN NAS:

EFECTUL DE REGLEMENTARE ASUPRA ORGANISMULUI |

EXPIRĂ

"Auto reglementarea este relaționată cu

reglementarea la fel cum importanța de sine

este relaționată cu importanța"

Willem Buiter

Deabia în anii '90 am găsit monoxid de azot (NU) în aer în timpul expirării. Nu numai că NU este un gaz poluant, dar este, de asemenea, produs în unele reacții din corp. Compus din oxigen și azot, provoacă dilatarea vaselor de sânge. Până în anii '90, am presupus că provine din plămâni, dar la scurt timp după aceea, ne-am dat seama că, de fapt, cea mai mare producție de NU provine din cavitățile nazale, în special din sinusurile paranazale.

Această descoperire a primit Premiul Nobel pentru Medicină în 1998. NU a fost considerat anterior un simplu poluant atmosferic, menționat în rapoartele de poluare ale orașelor, fără hârtie biologică. În acel moment, sa dovedit a fi un vasodilatator puternic. De fapt, dilată vasele de sânge, acționând asupra celulelor care își căptușesc interiorul, cunoscute sub numele de celule endoteliale. Rolul lui fiziologic se extinde, prin urmare, la multe alte funcții celulare și de țesut, în special în sistemul respirator, nervos și imunitar.

Transportul de NU prin respirația nazală la plămâni poate fi benefic pentru organismul uman ca protecție împotriva infecțiilor. Chiar și în concentrații mai mici decât cele găsite în sinusurile paranazale, NU este toxic pentru nenumărate bacterii și viruși.

Acesta nu este doar un concept teoretic; aceste descoperiri au stârnit aplicații practice. În medicină, măsurătorile cunoscute sub numele de fracție de monoxid de azot expirat sunt utilizate în prezent la pacienți. Acest lucru demonstrează în mod fiabil un nivel bun de control al astmului, în special dacă este sever, pentru valorile normale ale acestui biomarker. Măsurarea de NO expirat este, de asemenea, utilizată pentru evaluarea răspunsului la tratamentul cu corticosteroizi și pentru a optimiza acest tratament pentru pacienții astmatici. Cu cât înțelegem mai bine aspectele fiziologice aduse de respirația nazală, cu atât vom ști mai multe despre beneficiile sale în legătură cu diferitele activități pe care le dezvoltăm în viața noastră de zi cu zi, inclusiv yoga și meditația.

În funcție de obiectivul vostru, există mai multe modalități adecvate de a respira. În timp ce faceți exerciții fizice în piscină, respirați prin gură, deoarece contactul cu apa face dificilă respirația nazală. Atunci când alergați, se folosește nasul și gura, în funcție de intensitatea exercițiului. Pentru scufundări, hiperventilația (a se vedea capitolul 13) este utilizată pentru a crește timpul petrecut sub apă. Acestea sunt doar câteva exemple de diferite forme și motive ale respirației nazale.

După cum am subliniat deja, concentrarea pe respirație este un prim pas care ajută cu concentrarea în practica posturilor de yoga. Respirația ne ajută să efectuăm mișcări controlate și să menținem o postură în faza sa statică. La început, trebuie să definim cea mai corectă respirație în timpul exercițiilor.

De asemenea, în cazul meditației, ca și în yoga, beneficiile descoperite prin respirația nazală vă vor determina să persistați în acest comportament, chiar dacă nu este modul vostru obișnuit de a respira.

În plus, respirația nazală este implicată în reglarea sistemică și cardiovasculară. Astfel, atunci când senzațiile nervului trigemen (vezi capitolul 5 privind mirosurile) sunt exagerat de puternice, organismul reacționează cu reflexe fiziologice, cum ar fi reducerea frecvenței cardiace (bradicardie), atenuarea frecvenței respiratorii sau închiderea glotei - un mecanism de protecție a căilor respiratorii.

Exercițiul fizic promovează o creștere a ventilației totale a căilor respiratorii nazale în doar treizeci de secunde. Această creștere a permeabilității va atinge maximul în cinci minute și poate persista până la treizeci de minute după terminarea performanței aerobe.

Iată câteva curiozități lingvistice:

"Respiră prin nas" este o expresie canadiană care înseamnă "calmează-te, rămâi calm". Ei spun, "Respiră prin nas și apoi vom vedea ce facem să rezolvăm problema."

De fapt, în interpretarea acestor expresii, ele nu sunt greșite cu privire la virtuțile respirației nazale.

Amintiți-vă: dacă puteți respira, puteți medita! Dacă vă puteți mișca, puteți practica yoga. Fiți conștienți de un lucru: spre deosebire de relaxare, meditația mindfulness nu vă va face neapărat să vă simțiți mai calmi sau mai relaxați după fiecare practică. Efectele de reglementare asupra organismului există, desigur, pentru a vă îmbunătăți starea generală de sănătate. Cu toate acestea, nenumărate gânduri nedorite pot fi explorate în mod neintenționat de minte. Vom vedea cum practica, în special cea a respirației nazale, poate îmbunătăți cu adevărat acest lucru.

Nu are sens să ne antrenăm gândurile dacă ne neglijăm bunăstarea corporală. Trebuie spus că meditația cu deplină conștientizare și practica de yoga sunt, mai presus de toate, antrenamente ale minții și corpului. Vă cer să fiți atenți la experiența momentului prezent și să fiți conștienți de reacțiile corporale, indiferent de ce fel de gânduri, emoții și senzații apar.

După câteva săptămâni de practică, ar trebui să vă simțiți deja mai bine, recâștigând sentimentul de control al gândurilor, tonusul muscular și o mai mare flexibilitate. Ulterior, veți percepe mediul personal într-un alt mod, fiind mai prezent și simțindu-vă într-o formă mai bună.

- 3 -  

INHALĂ

NASUL ȘI PLĂMÂNII

NU SUNT SIMETRICI

INHALAȚIA ȘI EXPIRAȚIA

SUNT ASIMETRICE

EXPIRĂ

INHALĂ

| NASUL ȘI PLĂMÂNII

NU SUNT SIMETRICI |

"Frumusețea este asimetrică."

Jean Cocteau

Nu vom vorbi despre estetica nasului. În interior, cele două nări nu sunt aproape niciodată simetrice. Fluxul de aer prin cele două nări nu va fi același, datorită deviațiilor anatomice ale septului nazal și turbinatelor, care sunt frecvent prezente, chiar dacă minim observate la vârsta adultă. Partea prin care respirăm mai bine este greu de observat în viața de zi cu zi.

Datorită ciclului nazal, fluxul de aer se schimbă în mod regulat dintr-o parte în alta pe tot parcursul zilei, schimbând turgor-ul sau umflarea turbinatelor inferioare (vezi capitolul 7). Nasul are, prin urmare, un flux de aer asimetric, fluxul de aer dominant alternând dintr-o parte în alta pentru o perioadă de câteva ore. Unii autori au sugerat o corelație între dominația emisferei cerebrale și dominația nărilor.

Pe baza vechilor tehnici de respirație yoga, noi dovezi sugerează că modificarea fluxului de aer nazal poate influența activitatea creierului, cu rapoarte de îmbunătățire a funcției cognitive cauzate de respirația forțată din nări. De fapt, teoretic, anatomia nasului ar trebui să fie simetrică. Cu toate acestea, în practică, septul nazal la vârsta adultă este aproape întotdeauna deviat într-o parte, fără a fi neapărat observat în timpul respirației. Acestea fiind spuse, informațiile nu sunt în întregime relevante pentru populațiile de origine asiatică și africană. Unele studii indică faptul că, între populații, există variații semnificative în mărimea septului nazal și în gradul de deviație septală, ambele fiind mai mari în populațiile de origine europeană.

Știați că plămânii noștri

de asemenea nu sunt identici?

Plămânii sunt două organe spongioase situați în interiorul cutiei toracice. Plămânul drept este împărțit în trei părți numite lobi. În schimb, plămânul stâng are doi lobi și, prin urmare, este mai ușor și mai mic, deoarece vârful inimii ocupă parte din spațiu în această parte a corpului. Deși plămânul drept este mai mare decât cel stâng, este mai scurt, deoarece ficatul este prezent pe partea dreaptă, ridicând diafragma pe această parte. Aceste diferențe pot provoca uneori anumite disfuncții sau chiar boli.

Pleura este plicul care acoperă plămânii. Cele două pleure nu sunt conectate între ele, iar plămânii sunt deosebit de independenți la acest nivel. Prin urmare, există o pleură pentru fiecare plămân.

Cum ne putem gândi la această relație dintre simetrie și asimetrie în raport cu mișcarea respiratorie?

În ceea ce privește respirația în sport, este interesant de observat cum apare această asimetrie. Un studiu publicat de revista științifică Science în anii 1980 a concluzionat că cel mai mare impact al alergării asupra corpului are loc atunci când pasul piciorului coincide cu începutul expirației. Un model aproape natural și foarte comun pentru alergători este respirația 2 x 2; adică o inhalare la fiecare doi pași și o expirație la fiecare doi pași.

Ceea ce înseamnă o eliberare de aer de fiecare dată în sincronizare cu același pas; adică pe aceeași parte a piciorului. De exemplu, dacă începem să respirăm ori de câte ori piciorul stâng atinge solul, atunci partea stângă a corpului va suferi continuu de impactul alergării, astfel încât momentul expirării afectează stabilitatea. Antrenorul american Budd Coates a creat un sistem de respirație pentru alergători care contribuie nu numai la performanța maximă, ci și la prevenirea accidentărilor.

În cartea sa Runner's World Running on Air, el explică unele dintre aceste metode. Luând în considerare impactul asupra suportului consistent al piciorului în timpul expirației, el a început să-și testeze respirația ritmică în timpul propriilor antrenamente, alternând piciorul care atinge solul cu fiecare expirație. Astfel, impactul acestor mișcări continue a început să fie împărțit în mod egal între cele două părți ale corpului.

Metoda lui Coates sugerează un model de frecvență respiratorie. De exemplu, 3 x 2: inhalați o dată la fiecare trei pași și expirați de două ori la fiecare doi pași. În acest fel, piciorul care atinge solul în timpul expirației, momentul când impactul este cel mai mare, va fi întotdeauna alternat între piciorul stâng și cel drept.

Asimetria face parte, din punct de vedere funcțional, din corpul, creierul, limbajul și activitatea noastră musculară. Atunci când o funcție este lateralizată, de obicei înseamnă că o parte a creierului preia mai mult control asupra funcției în cauză. În realitate, creierul este modulat pentru a atribui unele funcții predominant la stânga și altele la dreapta. Lateralizarea neuronilor legați de limbaj este un aspect interesant al circuitelor cerebrale. Pe scurt, marea majoritate a structurilor care se conectează la limbă se găsesc în general în emisfera stângă.

A nu judeca este unul dintre pilonii practicilor de meditație mindfulness. Ca și chirurg, mă confrunt adesea cu diverse probleme în ceea ce privește estetica nazală.

Cunoaștem persoane care sunt inconfortabile cu forma nasului lor, estetic vorbind, și altele care pot duce o viață normală cu o formă a nasului diferită de standardul dictat de mass-media. La urma urmei, nasul nu a fost făcut pentru a mulțumi și nici pentru a îndeplini criterii de frumusețe.

Deoarece este situat chiar în mijlocul feței, este foarte vizibil, observat și evaluat estetic. Cu toate acestea, trebuie să fim conștienți de importanța lui funcțională, abandonând orice judecată estetică.

Cum putem scăpa de anumite gânduri care ne deranjează? Una dintre practicile mindfulness este de a învăța să fim deschiși la orice gânduri care pot apărea în mintea noastră.

Mindfulness acordă atenție momentului prezent, fără a judeca. Acest concept se aplică și elementelor fizice ale corpului nostru.

În ceea ce privește partea motorie, după o anumită vârstă, oamenii devin stângaci sau dreptaci. Dreptacii au emisfera abilităților lor motorii "dominantă” în emisfera stângă, iar stângacii în emisfera dreaptă. Acest lucru se întâmplă prin inversarea căilor motorii în jos, deoarece impulsurile nervoase sunt transmise de organism. Deci mișcările unei părți a corpului sunt, prin urmare, produse de emisfera cerebrală opusă.

Făcând o paralelă cu practica yoga, puteți fi confortabil făcând unele exerciții pe o parte a corpului în timp ce aceleași exerciții sunt inconfortabil de făcut pe cealaltă parte. În yoga, trebuie găsit un compromis între putere și flexibilitate. Pe măsură ce continuați să faceți exerciții fizice în mod regulat, mobilitatea devine din ce în ce mai fluidă, permițând o mai mare stabilitate în organism. Acest lucru poate fi o muncă grea atunci când cunoaștem și analizăm asimetria existentă în funcționarea corpului nostru.

Continuând să înțelegem mai bine funcționarea corpului, subliniem că organul de echilibru, și anume vestibulul, situat în urechea internă, este, de asemenea, binar și nu neapărat simetric. Sistemul vestibular are lichid -care este ca instrumentul de nivel folosit în construcții- care conține o bulă care se mișcă cu fiecare mișcare, adunând informații despre poziția și mișcarea capului. Creierul folosește aceste informații pentru a ajuta la menținerea echilibrului și stabilității în orice moment pe cele trei axe spațiale. Acest echilibru poate fi static, în Asane de exemplu, care sunt menținute ceva timp, sau dinamic, în pozițiile legate de mișcări.

Nu este foarte important să vă mențineți în poziția corectă timp de zece minute, cu un echilibru perfect. Acest domeniu va fi îmbunătățit progresiv odată cu dezvoltarea practicii, concentrării și conștientizării, combinate cu respirația adecvată. Amintiți-vă că posturile de meditație și yoga sunt îmbunătățite în timp; este vorba de practică 99% și 1% teorie -o căutare și învățare constantă.

Când vă așezați, care picior este plasat automat deasupra celuilalt? Este întotdeauna același picior?

Într-o postură de yoga, pe ce picior te apleci constant?

Dacă aveți dureri în timpul exercițiului, este în mod repetat lateralizat pe aceeași parte?

Ca profesor de yoga sau orice altă disciplină, alegeți întotdeauna aceeași parte pentru a demonstra sau exersa cu elevii?

Vă atrag atenția asupra acestor aspecte pentru a sublinia faptul că asimetria nu este un element negativ care trebuie corectat sistematic. Scopul acestor întrebări este, încă o dată, să vă facă să observați senzațiile și obiceiurile, uneori repetate cu regularitate. Chiar și cele două jumătăți ale diagramei chinezești care simbolizează yin și yang sunt mărginite de o linie șerpuită și nu de o linie dreaptă simetrică care taie simbolul în jumătate. Analiza corpului poate deveni mai complexă atunci când comparați nu numai stânga și dreapta, ci și superior și inferior, posterior și frontal, interior și exterior: aceasta este o analiză mai completă și mai profundă.

Pe scurt, trebuie să fim conștienți de faptul că echilibrul intern este mai important decât simetria corporală.

| INHALAȚIA ȘI EXPIRAȚIA

NU SUNT SIMETRICE |

EXPIRĂ

"Tăcerea este elementul

în care se formează lucruri mari"."

Maurice Maeterlinck

Nu există simetrie oglindă în inhalare și expirare. Acestea nu sunt mișcări strict opuse. Inhalarea este teoretic un mecanism de contracție a anumitor mușchi - în principal diafragma și mușchii intercostali - care determină intrarea aerului și scăderea presiunii în plămâni. Corolarul ei, expirația, corespunde relaxării mușchilor și fluxului de aer din plămâni.

Mușchii noștri sunt controlați automat și natural în timpul somnului. În schimb, în timpul zilei, controlul voluntar poate fi realizat prin practici de mindfulness și yoga, cu un proces de respirație mai satisfăcător. Dacă respirăm încet, mușchii abdominali nu vor fi folosiți. Pe de altă parte, atunci când dorim să efectuăm o expirație forțată sau prelungită, este necesar să contractăm mușchii abdominali.

Imaginați-vă că există sute de posibilități, alternând între respirații scurte și lungi sau respirații scurte cu o pauză, urmată de o expirație foarte scurtă

Cum îți pui în practică controlul respirației în timpul efortului fizic în yoga?

Respirația poate fi controlată în mai multe moduri: inhalarea și expirarea efectuate numai prin nas; inhalarea și expirarea exclusiv prin gură; inhalarea prin nas și expirarea prin gură; respirația lentă, profundă; respirația abdominală; și respirația toracică. Ne putem pierde cu atâtea posibilități diferite. Fluxul de aer prin nas este mult mai scurt decât prin gură, deci este firesc să deschideți gura în timpul efortului continuu pentru a satisface cerințele organismului. Diferitele moduri de a respira sunt aproape infinite. Imaginați-vă că respirați patru cicluri pe minut; un ciclu complet de inhalare și expirare la fiecare cincisprezece secunde, cu nouă secunde de inhalare și șase secunde de expirare; sau șase cicluri pe minut, cu patru secunde de inhalare, o pauză de două secunde și patru secunde de