# Colecție de science fiction contemporană. Perm, 2023

Vladimir Frolov

Poveștile mici și mari îți vor însenina plăcut timpul liber, există și povești despre știință și animale și, bineînțeles, despre bioroboți. Acțiunea are loc în viitorul apropiat. Vă doresc lectură plăcută, pentru că acțiunile pot avea loc în orice țară din lume.

© Vladimir Frolov, 2023

ISBN 978-5-0059-7169-2

Created with Ridero smart publishing system


## DURERE DE DINŢI

O durere de dinți l-a bântuit pe inginerul de zbor Kharin timp de câteva ore și l-au durut doi dinți deodată. Ar fi putut merge la doctor la stația Vasiliev, dar era deja târziu și pur și simplu nu voia să-i distragă atenția doctorului la o oră atât de nepotrivită. Apoi și-a amintit de studiile sale în stil rusesc și de sistemul de capturări pe podeaua goală, fără covorașe. Salturile captusive au slăbit acțiunile semnalelor cortexului cerebral și au activat structurile interne mai vechi ale creierului. Mai mult, fluxul sanguin s-a îmbunătățit în întreg sistemul psihobiomecanic «MAN». Depășind durerea, Kharin a alunecat de pe canapea, era cam 23—00, ora Moscovei. Membrii navei spațiale, lipsiți de ceasuri și experimente, s-au odihnit în acest moment. Pentru a consolida tehnica capturării, a fost necesară efectuarea lor de aproximativ trei mii de ori, timp de trei luni. Apoi, tehnica saltului este amintită de corp ca pe ceva natural. De remarcat că capul în sistemul rus de autoapărare nu este capul gimnastic pe care ni se preda la orele de educație fizică. La contactul cu o podea tare, țesuturile moi ale spatelui sunt înlocuite, iar verigile dure sunt brațele, umerii par să defileze. O capotaie, dacă a lăsat o urmă pe corpul uman, începe de la vârful degetelor mâinii drepte, apoi antebrațul se derulează și umărul se încadrează în podeaua tare din cauza unei anumite inerții. Apoi, ca pe un leagăn pentru copii, «urma» merge în diagonală de la umărul drept prin coloana vertebrală, de-a lungul țesuturilor moi, merge spre partea stângă a coapsei. Ridicându-se, sistemul de legături «om» se întoarce în direcția de mișcare spre felul principal. Acest lucru se repetă în mișcarea inversă înainte. În acest fel, o persoană pentru două salturi peste umăr trece în poziția de plecare. La începutul orelor, Kharin a simțit greață – subdezvoltarea cerebelului a fost afectată, dar în curând acest lucru a trecut, așa cum se întâmplă cu o persoană instruită.

După ce a făcut doar 4 răsturnări prin «Nu pot», bioinginerul a observat o scădere a durerii de dinți – așa cum era de așteptat, creierul și-a activat partea interioară, profundă, iar fluxul de sânge a contribuit la eliminarea durerii de dinți. După ce a mai făcut opt capulări pe podeaua cabinei sale, Kharin a observat cu plăcere dispariția durerii de dinți. Asta a durat toată noaptea: de îndată ce dinții au început să-i doară, Kharin a alunecat de pe canapea și a răsucit sărituri, a ținut și evidența zilnică a cantității de exerciții efectuate. Aproximativ jumătate din capriturile prescrise au trecut deja. După aceea, și-a amintit cum i-au fost învățate aceste capriole rusești – aceasta este o fuziune a trei exerciții – «Răsucirea brațelor în centura scapulară» plus «a la mesteacăn» plus «pas strâmb» … răsucirea brațelor a fost cel mai ușor lucru de făcut – trebuia să te ridici și să-ți deschizi brațele în timp ce stai pe o parte, ca și cum ai fi suspendat pe un cablu întins prin degetele arătător. Răsuciți la umeri și înclinând capul într-una sau cealaltă parte, răsuciți brâul de umăr. Apoi și-a amintit de al doilea exercițiu – când era încă cadet de școală de zbor, se întindeau pe asfalt și, ridicând picioarele, se rostogoleau dintr-o parte în alta, ca un pendul sau un leagăn pentru copii. Aici a fost important să se înlocuiască țesuturile moi ale șoldurilor și spatelui. Ai grijă că pietricelele ascuțite de pe trotuar nu rănesc coloana vertebrală. Ei bine, al treilea exercițiu – «pas strâmb» a fost efectuat stând pe podea sau pe orice suprafață tare. Deci, îndoind piciorul ca un melc strâmb, transferăm centrul de greutate de la un picior la altul, pe care îl îndoim și spre interior.

Acest exercițiu necesita o oarecare flexibilitate în articulațiile genunchilor și a fost numit «pasul strâmb». De remarcat că pe baza schemei de stabilire a sarcinii (SITUATIE -> PROBLEMA -> OBIECT-> SARCINA-> SOLUȚIE), Kharin a făcut ajustările corespunzătoare și a putut studia fără instructor. Trebuie remarcat faptul că saltul în sine corespundea unei anumite litere din vechiul alfabet slav de patruzeci și nouă de cifre, dar care literă pentru Vladimir Kharin era încă un mister. Era deja dimineața când Kharin a învins acești doi dinți durerosi și a tras un pui de somn. Și apoi în jumătatea de veghe, pe jumătate somnoros, a văzut cu creierul un câmp violet curcubeu ieșind din piept. Era domeniul lui – biocâmp. Era o strălucire din mâini. El a observat o astfel de imagine pentru prima dată – sarcina asupra creierului afectată, creierul părea să vadă pielea corpului.

Trezindu-se, și-a notat sentimentele în jurnal și s-a grăbit cu un raport către comandantul navei, profesorul Arthur Stolz. După ce a mers la fel la Dr. Zaitseva, el a vorbit despre descoperirea și viziunea sa asupra biocâmpului prin intrarea într-o stare alterată de conștiință. Dr. Victoria Zaitseva a examinat cu atenție gingiile și a găsit unele inflamații, a prescris o apă de gură cu medicamente. Apoi a urmărit cu atenție o serie de salturi și și-a amintit de filmul care i-a fost arătat în copilărie – această capotaie avea rădăcini Volhov. «Dar noi nu suntem vrăjitori, nu magicieni, ci oameni de știință și, prin urmare, există o explicație pentru orice, atât logic, științific, cât și teologic religios. Deoarece noi, ca vârf al creației lui Dumnezeu, avem toate planurile lui Dumnezeu pentru animale, creații în noi înșine… suntem ca Dumnezeu… poate că părțile profunde ale creierului sunt implicate și o persoană privește totul în jurul său cu deja dezvoltate. abilități, temporar latente. În acest sens, Victoria și-a încheiat inspecția și, mulțumindu-i lui Kharin pentru o descoperire atât de importantă, a scris în jurnalul său despre un experiment științific, dar deja pe Pământ, în laboratorul de tomografie cerebrală…

## PLOAIA DE METEORI

Inginerul de zbor Yuryev s-a trezit din sunetul unei sirene – ea a avertizat despre un flux de meteori. Și apoi senzorii au arătat o pană de curent – după toate probabilitățile, panourile solare obișnuite s-au defectat. Yuryev s-a gândit la asta – nu avea mai multe panouri solare în stoc. Dar! Dar mai existau tranzistori sovietici P-214 utili, cu cristale de germaniu în interior. În depozit erau 500. Scoțând unul dintre ei, a tăiat cu grijă capacul tranzistorului cu un ferăstrău și a adus joncțiunea p – n – p deschisă la fereastră. Fluxul de lumină de la Soare a excitat curentul din cristalul de germaniu al acestui tranzistor. Yuryev a adus sondele voltmetrului la bază și respectiv emițător – Hurrah! tensiunea era mica, doar 0.3 volti, dar era acolo! După ce a petrecut opt ore instalând 50 de tranzistori pe o placă de 17 pe 17 centimetri, i-a adus pe partea însorită a stației – iar rezultatul a fost 1,3 volți de tensiune la un curent mic și mic. Soluția a fost găsită imediat – înlocuirea panourilor solare străpunse de meteoriți cu tranzistoare P-214 de casă, modelul din 1970. Totul a funcționat și bateriile solare de casă au început să acumuleze energie pentru a reîncărca bateriile stației pentru a merge în aer cu Pământul, cu Centrul de Control al Misiunii!!!

## VIZIUNEA INGERILOR

După ce a ascultat raportul lui Kharin, profesorul expediției de cercetare, care este și comandantul navei Pegasus Arthur Stolz, s-a înveselit. Uau, tranzistoarele P-214, lansate înapoi în URSS în 1970, au venit la îndemână aici în 2028! Au trecut vreo 60 de ani – cât de puternic era stocul gândirii științifice în URSS! Profesorul Stoltz avea puțin peste cincizeci de ani și încă a găsit școala oamenilor de știință sovietici care predau să gândească, să inventeze în moduri nestandardizate, dar totul în limitele logicii! Da, au fost vremuri, a fost un timp al descoperirilor, când 70 la sută din invențiile întregii omeniri au căzut în anii șaptezeci ai secolului XX. S-a așezat la masa de lucru și a început să completeze jurnalul de bord, rezerva de energie electrică i-a permis să lucreze cu lumini de urgență, iar în trei zile bateria solară a lui Kharin ar trebui să fie gata – în ciuda toată laboriozitatea, aceasta a fost ultima speranță! A completat jurnalul, s-a gândit, a gândit și s-a uitat pe fereastră – nava părăsea umbra Pământului, expunându-și părțile la Soare.

Și apoi a văzut un grup de oameni – au cântat încet și au mers cu bannere într-un curs paralel. Da, da, în spațiu, într-un curs paralel. În zorii însorite, poza părea incredibilă! S-a uitat atent și a văzut aripile oamenilor – erau șapte. «Da, aceștia sunt îngeri!» – a exclamat Arthur si s-a grabit sa filmeze totul la o camera video, in timp ce isi suna colegii. Întregul echipaj al navei a văzut îngeri. Era mijlocul lunii martie, vremea pământească, vremea Postului Mare, și toți împreună, bucurându-se de ceea ce vedeau, au început să cânte cântece de laudă lui Dumnezeu. Desigur, nu toată lumea de pe navă era creștină, dar un mic grup de oameni de știință, atei osificați, au început brusc să facă cruci din mijloace improvizate și să le atârne de gât. Viziunea îngerilor a durat aproximativ cinci minute și totul a fost filmat, chiar și cântările lor au fost surprinse pe film. Astfel, luna de ședere a navei pe orbita Pământului se apropia de sfârșit. Erau multe experimente înainte, dar chiar acesta «cosmic», prin voința Creatorului, a rămas pentru totdeauna în memoria oamenilor!

## ANTRENAREA MIROSUL GÂNDURILOR

Când profesorul Arthur Stolz era încă student, le plăcea să joace următorul joc ca studenți. În timp ce erau în autobuz, ei și-au asumat profesiile oamenilor după chipul lor, haine, comportament, felul de a vorbi și multe alte semne. Era ușor să distingeți pensionarii de, să zicem, studenți, dar a fost foarte greu să distingeți un medic de un profesor – la urma urmei, amândoi sunt lucrători ai cunoștințelor, doar dacă vorbiți cu ei, ceea ce era interzis de regulile joc. În timp ce se aflau în autobuz, studenții, și erau câțiva dintre ei nu mai mult de 3—4, și-au făcut notițe și, coborând la stația potrivită, au făcut schimb de note. Au fost multe asemănări. Iar cel cu cele mai multe meciuri a fost considerat câștigător.

De exemplu, militarii și polițiștii erau ușor de ghicit – amprenta spiritualității pe fețele lor stricte și rigide vorbea despre sine. Timpul a trecut și viitoarea generație de studenți la fizică a transmis acest joc altor studenți. În anii 2000, un computer, și anume inteligența artificială, era conectat la joc. În aparență, mersul, inteligența artificială căuta huligani și teroriști printre fluxul de pasageri. Procentul de ghicire a ajuns la 80 la sută, iar acesta este un procent mare. Dar mai ales ghicit în simbioza unui computer și a unei persoane. Omul a văzut ceea ce mașina nu este capabilă să vadă – este amprenta spiritualității pe chipul unui om. Acest lucru s-a realizat prin practica rugăciunii, mersul la slujbele din Biserica Ortodoxă, respectarea sacramentelor Bisericii. Și acum, fiind în al cincilea, ultimul an de studiu, studenții simțeau deja, așa cum se spune, toți pasagerii metroului, autobuzelor, colegii de călătorie în mașină… De remarcat este că studenții cei mai avansați spiritual foloseau ceea ce se numește pătrunderea în lumea senzorială interioară a unei persoane în acest mod de «recunoaștere» a informațiilor pe care le dețin călugării, militarii profesioniști, judecătorii.

Dar lumea se dezvolta, progresul a fost și a mers rapid în tehnologia computerelor. În 2010, computerul era deja controlat fără fire, de tensiunea gândirii operatorului. Deși nu toate aceste experimente au fost în domeniul public, au fost. Și atunci a apărut întrebarea principală – poate un computer de mare putere să citească gândurile oamenilor, de exemplu, mergând într-un autobuz? S-a dovedit poate, dar în acele zile era o tehnică greoaie, dar deja în 2025 această tehnică a fost redusă la dimensiunea unui pachet de țigări. Desigur, ca și înainte, un mare rezultat în identificarea personală a fost dat de simbioza unei persoane și a unui computer, sau mai degrabă, a unei persoane și a Inteligenței Artificiale. Și aici ajungem la principalul experiment științific al echipei de cercetare pe Pegasus. Acesta este ideea. În timp ce se află în autobuz, o persoană cu un computer, chiar și cel mai mic, ar trebui să se afle în imediata apropiere a persoanei care este verificată. Dacă este un terorist? Așadar, a apărut ideea de a «simți», de a citi imaginile mentale ale oamenilor de la distanță – din spațiu, de exemplu.

O undă de frecvență ultra-înaltă a fost alimentată printr-un fascicul puternic de raze; pe Pământ, acest fascicul a ocupat o rază de cinci până la jumătate de metru în diametru, în funcție de setări. Operatorul, prin satelit, a sondat mulțimea de oameni pentru a căuta oameni cu gânduri negative, agresive. Și, identificându-le, au conectat întregul complex de măsuri operaționale de căutare. A existat și cealaltă parte a medaliei în acest experiment – transferul de energie la distanță către o persoană care a fost rănită, de exemplu, o persoană bolnavă, care mergea pe drum. O anumită frecvență a fost transmisă de un fascicul din spațiu de la un satelit, în mod natural neauzit de nimeni, apoi a stabilit ritmul pentru activitatea creierului uman și, dacă era necesar, putea elimina toate caracteristicile necesare unui războinic rănit. Dar aceasta este partea militară a experimentului. Toate calculele teoretice erau în anii douăzeci ai secolului XXI, iar anul era deja 2028. Deci totul, atât nivelul echipamentului tehnic al navei, cât și nivelul științific al cercetătorilor, a fost la îndemână. Componența echipei era internațională, de exemplu, Vasily Kharin era rus, din Perm, avea 42 de ani și aceasta a fost a doua sa expediție spațială. Lucrând ca inginer de zbor și biolog cu jumătate de normă, știa aproape totul despre navă și despre bărbat. «Sistem psihobiomecanic – om» – cum îi plăcea să spună.

Comandantul navei, profesorul Arthur Stolz, era din Germania și rolul său era mai mult în reunirea tuturor membrilor echipajului și conducerea proiectului. A fost și psiholog cu normă întreagă, a fost pregătit într-una dintre mănăstirile din Elveția.

Medicul expediției Svetlana Moiseevna era din Israel, punctul ei forte este creierul, compoziția sângelui, undele biologice atât ale creierului, cât și ale persoanei.

Sistemul intelectual «Vagrius» a fost originar din SUA – minimizarea chipsurilor în această țară a ieșit pe primul loc în anii 90 ai secolului XX. Inteligența artificială s-a autoînvățat atât în modul program, cât și în domeniul erudiției – în jocul de șah nu a avut egal pe Pământ. De exemplu, în cazul unui accident, el ar putea ateriza în mod independent nava fără intervenție umană.

Desigur, au existat și alți membri ai expediției, roboți și multe altele despre care vor fi scrise mai jos.

Deci, totul era pregătit pentru experiment atât în domeniul transferului de energie la distanță, cât și în citirea imaginilor mentale la distanță de orbită. Pe teren s-a aflat un grup de voluntari, tot de altă natură internalistă. Totul era gata. Dar acest accident cu panoul solar a devenit un mic obstacol – o navă de reparații de marfă zbura deja de pe Pământ, dar deocamdată toată lumea se odihnea și folosea o baterie solară de casă din tranzistoare cu germaniu tăiate la începutul anilor șaptezeci ai secolului XX. secol.

## BIOROBOT ÎN MĂNĂSTIRE

Dupa o operatie la mana, iar pe Biomax 21 i s-a cusut un nou antebrat pentru a-l inlocui pe cel vechi pierdut intr-o lupta cu un urs, un consiliu de medici decide sa-l trimita la o manastire, care se afla la 30 de kilometri de orasul stiintific. Acolo, țesuturile se vor vindeca, iar greutatea va reveni la normal, iar gândurile despre viață se vor calma. Boris Borisovich Aleikin, acesta era numele Biomax pe data de 21 din viața sa umană, a fost de acord. El, fost militar, trăia deja a doua viață de biorobot și dorea să vadă viața bisericească din interior.

Mănăstirea Vorobiev, lângă satul Vrăbiilor, era mică. 20 de vaci cu viței, 2 tractoare și 30—35 de frați. Erau doar 3 călugări – starețul însuși, părintele Filip, călugărul său ajutor Andrei și călugărul Serghie, care era încă băiat la biserică și a ajuns la gradul de călugăr. Frații, așa-zișii muncitori, erau în mare parte foști alcoolici care și-au pierdut casele și locurile de muncă din voia sorții. Mai era și un grup de dependenți de droguri, oameni care slujiseră și își țeseau mrejele de rău aici, în mănăstire.

Ajuns la loc cu un autobuz obișnuit, după ce a mers pe jos 2 kilometri până la mănăstire, Boris Borisych a văzut biserica. Totul, ca pe harta fotografiei aeriene – în depărtare se află casa cu trei etaje în care locuiau frații, lângă hambar… În depărtare se vedeau grădina și baia. Intrând în magazinul de icoane, l-a văzut acolo pe călugărul Andrei, care fusese anterior cercetător la Institutul de Cercetare în Electronică. «Și de ce a părăsit institutul nostru de cercetare acum doi ani? Ce l-a determinat să facă asta – liniștea monahală?

Era liniște în Templu, Andrey muta niște hârtii și Boris (el este și biorobot Biomax 21st) a întrebat în liniște: «Mi-ar plăcea asta aici… să-mi tratez brațul după operație și să-mi repar nervii, unde pot. las lucrurile și, în general, unde fac acum?» «O, da, ai sunat ieri», a spus călugărul Andrei. «Lăsați-mi pașaportul și telefonul mobil, precum și numerarul – nu veți avea nevoie de ele aici și urmați-mă.» Boris și-a lăsat pașaportul, telefonul mobil, deși în corpul lui era încorporat un al doilea telefon mobil, precum și un transmițător radio cu telefon prin satelit. Centrul poate fi contactat în orice moment, în timp ce lucra și chiar vorbește cu alte persoane.

– Pot să țin o lanternă cu mine? a întrebat Boris, lanterna era o baterie deghizată, a fost introdusă în rețea și încărcată, apoi încărcarea a fost transferată în sistemul inteligent al biorobotului. Deoarece creierul și inima biorobotului erau umane, iar orice altceva, inclusiv mușchii, organele interne și scheletul, erau artificiale, toate acestea necesitau o încărcare de energie o dată la două sau trei zile. Din mâncare, Boris putea mânca de toate, dar putea să rămână și fără mâncare mult timp. Mult mai lung decât o persoană obișnuită. El a putut să mănânce un singur grâu pentru o lungă perioadă de timp – acesta s-a descompus în nutrienți într-un stomac artificial.

«Avem o mănăstire foarte strictă, dar din moment ce vei fi stolnic și, în același timp, paznic de noapte, poți avea o lanternă cu tine», a spus călugărul Andrei, a închis magazinul de icoane și l-a dus pe Boris la casa frățească.

Lui Boris i s-a arătat o cameră mare pentru șase persoane, paturile erau în două niveluri în jurul pereților. Au aratat si un hotar la subsol, nu a fost necesar sa se incalzeasca, a fost necesar sa se aduca niste lemne de foc si bucati de carbuni in rezerva, sa faca ordine, sa repare cablurile electrice lasate, sa intinda cablul pentru telefonul interior al manastirii si sa monteze. un telefon de stil vechi acolo. Ce a făcut Boris Borisovici.

În timpul mesei, Boris s-a uitat în jur și i-a notat pe toți frații în memoria inteligenței sale artificiale – alcoolicii și dependenții de droguri de ieri erau îmbrăcați îngrijit și aveau un roșu pe față. Toți erau treji și vigilenți. Doar unul dintre ei – Dmitri, după cum Boris și-a aflat mai târziu numele și prenumele din baza de date a Ministerului Afacerilor Interne, după ce a comparat fotografia feței sale, a fost sumbru. Dmitri era înnebunit; el, liderul grupării criminale organizate, și-a făcut un cuib aici. Trebuia să aducă în această seară un lot de heroină la mănăstire, pentru a fi expediat ulterior în Europa. Și apoi acesta nou. Numit ca stoar și paznic. «Oricât ar fi fost un biorobot din partea polițiștilor», se gândi Dmitri. Instinctul lui pentru ani de închisoare și lungi «plimbători» în zonă nu l-au dezamăgit. «În această seară, rectorul părinte Filip va pleca cu treburile sale în oraș, în Eparhie. Monahul Andrei va dormi, iar monahul Serghie se va ruga pentru toată lumea noaptea în Templu. Dar acesta cu mâna dureroasă nu a fost inclus. în planurile mele.va fi o zi, va fi mâncare», s-a gândit Dmitri și a început să bea ceai.

Boris, între timp, s-a dus la bibliotecă, și-a luat niște cărți. Au fost Teofan Reclusul cu «Celtarea invizibilă» a lui, Ioan al Scării și multe altele. La subsol se afla un pat cu stâlp, asamblat din scânduri, unde Boris împături un teanc de cărți. Brațul operat a durut, suturile nu fuseseră încă îndepărtate din bioțesut. Potrivit senzorilor corpului, totul a fost normal, reîncărcându-se timp de 48 de ore. Deși ar fi dormit câteva ore, ca să nu doarmă noaptea, ci să citească și să facă ocol prin mănăstire.

Se întuneca… Boris a reușit să doarmă câteva ore în celula lui – nimeni nu l-a deranjat, toată lumea era în supunere. Era timpul să mergem la Templu pentru rugăciunea comună obligatorie de seară și domnia frățească. Ceea ce a făcut.

Boris stătea puțin înaintea tuturor, își făcea cruce egal, așa cum se cuvine unui creștin, dar ținându-și ochii pe sine din afară. părea că se vede prin ochii fraților săi. Nu a dat un biorobot în sine – a mâncat, a dormit și s-a rugat ca un om. El știa că Mintea Superioară există cu siguranță, dar în mod dogmatic, ca ființă umană, încă avea puțină credință, nu și-a simțit fiecare a doua existență pe Pământ. Grija lui pentru el.

Regula de seară a luat sfârșit, frații au stat în cerc și, trecând de-a lungul ei, și-au cerut iertare unii altora. După ce a părăsit Templul, Boris a simțit ușurința de a gândi. A fost prima dată după mult timp. Sistemul intelectual al biorobotului a înregistrat munca intensă a creierului în momentul rugăciunii fraterne comune, iar acum creierul a avut puțină odihnă, care a servit ca un fel de euforie veselă. Nu a fost har, acel sentiment necunoscut, de dragul căruia Biomax 21 a venit la mănăstire.

Ajuns la cazan, a comparat fotografia aeriană de pe satelit cu harta mișcării sale în jurul mănăstirii. Prima sesiune de comunicare cu Centrul este programată pentru ora 2 dimineața. A fost necesară iluminarea suplimentară a tuturor clădirilor mănăstirii din satelitul Cosmos 976 pentru încăperi ascunse. Este posibil ca aici, în Mănăstirea Vorobiev, să fi fost înființat un canal de aprovizionare cu droguri către Europa. Ei bine, Boris Borisovich, alias biorobot Biomax 21, nu a crezut în prezența accidentală a unui hoț recidivist pe teritoriul mănăstirii. Potrivit Ministerului Afacerilor Interne, a fost Zhuk Dmitry Lvovich, născut în 1970. Operatorii obișnuiți ai Ministerului Afacerilor Interne au ocolit această mănăstire – locul este îndepărtat de oraș, liniștit și care va acorda permisiunea de a desfășura activități de căutare operațională pe teritoriul mănăstirii. Da, iar puterea nu a fost suficientă. Era nevoie să fie un fel de polițist ca să se infiltreze în mănăstire, unde e propria pază, un fel de stat în stat.

S-a întunecat… Au mai rămas 3 ore până la sesiunea de comunicare. iar Boris a început să studieze lucrările monahale. Și iată ce a citit. Se pare că, pentru a atrage harul, călugării greci repetă mereu în șoaptă «Iisus Hristos… Iisus Hristos». Deci, mereu la serviciu când merg undeva. A făcut parte din Rugăciunea lui Iisus, un dar care își are originea în vremuri străvechi. Deținând darul Rugăciunii lui Isus, o persoană a fost transformată, a devenit ca Dumnezeu, a dobândit daruri. Așa că biorobotul a început să vorbească în jumătate de șoaptă, încet, cu pauze: «Iisuse Hristoase… Iisuse Hristoase». deci au trecut 2,5 ore.

Toți dormeau, doar câinii de serviciu zăceau leneși la ușa casei frățești. Boris a părăsit subsolul focarului, dar apoi o forță necunoscută l-a oprit. Un bărbat a trecut pe lângă el. Bărbatul nu l-a observat pe Boris – dacă ar fi ieșit puțin mai devreme sau mai târziu, s-ar fi văzut. Biorobotul a pornit radiația infraroșie și a văzut un jeep parcat lângă tufișuri. Un pachet a fost înmânat din jeep și acesta a plecat încet și în tăcere. Bărbatul a acceptat mănunchiul alb la fel de liniștit ca o umbră, a trecut pe lângă Boris, care stătea în subsolul focarului. Între timp, Boris a conectat nasul electronic – «Heroină! Calitate superioară!» – asta era în pachet.

Decizia a venit instantaneu – fără să iasă în aer, care putea fi tapată, să scape din mânăstire. Și fugi imediat. Orientându-se după stele, Boris a părăsit mănăstirea – la vreo 25 de kilometri înaintea lui în off-road, dimineața tot avea să ia legătura cu Centrul. Dar va fi deja departe de mănăstire.

A mers de-a lungul unui drum de țară și a repetat în șoaptă «Iisuse Hristoase… Iisuse Hristoase…» Și apoi în stânga era o mică mlaștină. Toți senzorii biorobotului au funcționat normal. Și apoi a auzit clar din crini: «Ce om fericit trece pe lângă noi… Ce fericit! Însuși Dumnezeu l-a ajutat!» iar Boris a simțit clar acea stare de nedescris, de nedescris, care se numește grație!

## OAMENI BEAST

Biorobot Biomax 21 a stat sub un blocaj de pietre în stare semi-conștientă timp de cinci zile. Mai exact, nu a putut stabili din cauza rănilor provocate de oamenii-fiară. Acest război se desfășoară de doi ani, cu succese diferite pentru beligeranți. Brațul stâng al lui Biomax era rupt pe jumătate, atârna de biofir-vene și din el curgea ulei, micile motoare responsabile de strângerea mâinilor continuau să se pornească și să se oprească spontan, consumând energie electrică.

Regimul de nutriție din biosistem a fost stabilit ca terminator. Acesta nu este nici măcar un «extrem» economic sau se mai numește și urgență, acesta este modul în care mobilitatea structurii este limitată – viața biorobotului este aproape de moarte, iar sarcina acestui mod este de a susține carduri de memorie. până la sosirea echipei de salvare a forțelor speciale de la bază. Rebelii – fiarele s-au comportat foarte viclean, s-au deghizat cu dibăcie în lumea animalelor, s-au antrenat ușor, apoi s-au adunat în grupuri, apoi au acționat singuri. Beastmen au fost sponsorizați de oameni de știință care au intrat în domeniul științific în rândurile criminalității, și anume în rândurile lorzilor drogurilor. Un astfel de grup, produs al unei mutații de la razele dispozitivului Kharatron, a întâlnit Biomax 21st în timp ce patrula pe teritoriul Rezervației Krasnovishersky.

La prima vedere, erau urși obișnuiți – o ursoaică cu doi pui. Biomax 21, urmând instrucțiunile, a intrat în raza de tragere, dar de îndată ce a întins somniferul, ursoaica a balansat pendulul. Da, da, același pendul al școlii de contrainformații a armatei… a arătat o mișcare la dreapta, a mers la stânga și s-a apropiat imediat de vreo cinci metri. Biorobotul era confuz, – «Așa încât urșii să balanseze pendulul?» și apoi a apărut o durere persistentă în partea stângă a pieptului biorobotului, senzorii au înregistrat o defecțiune a leptonilor! Oamenii-fiară au stăpânit doar relativ recent școlile de magicieni fără contact. Biorobotul s-a prăbușit ca o epavă. Ursa s-a legănat prin inerție la dreapta, apoi la stânga și deja scurtând distanța cu salturi, așa cum numai animalele fac repede, și a săpat strâns în articulația cotului stâng.

Utilizarea non-contactului nu a trecut neobservată și pentru ursoaică – o eliberare transcendentală bruscă a tuturor energiilor, concentrată pe zona inimii a bioroboților (și această serie de bioroboți are o inimă și un creier uman, iar oasele și țesutul muscular sunt amestecate cu uman, iar titanul și plasticul organopod pe bază de componentă perfluoran) a condus la faptul că ursoaica Alice s-a prăbușit ca și cum ar fi fost doborâtă. Acest lucru se întâmplă întotdeauna când se folosește contactless – a durat aproximativ 2 zile pentru a se recupera într-un adăpost. «Tovarășe maior, tovarășe maior», s-au repezit la ea puii de urs, sergenții Zosima și Efraim, «Ce e cu tine?» «Această tabără pe jumătate deșteptă într-o peșteră de pe Piatra Lupului, umple intrarea cu pietre, lasă-l să se usuce». Conform calculului ei, încărcarea bateriei în modul termic ar trebui să fie suficientă pentru o lună de lucru, apoi, după ce au scos modulele de memorie și conștiință, va fi posibil să se reprograma Biomax-21. Deja a trecut, a piratat deja această serie de bioroboți. Ei bine, și apoi fie un biorobot-shahid, fie infiltrarea sub acoperire în mediul oamenilor – o «întoarcere» în societate, dacă legenda permite. Tocmai asta au făcut sergenții – au târât Biomax într-o peșteră (era un sit uman antic) și au blocat intrarea cu pietre. Dar! Nu au inundat cu apă această jumătate de cadavru! Mi-e frică de scurtcircuitarea finală a tuturor sistemelor…

Așa că Biomax s-a întins în întuneric și a început să se gândească, punându-se în locul inamicului: «Dacă nu l-au distrus, îl vor reprograma, nu-ți vei mai aminti de tine mai târziu. Deja mă caută. Deci ei vor face un martir». A încercat să ia legătura, dar semnalul radio era absorbit, era nevoie de o antenă, măcar una mică, iar semnalul era scurt, dar puternic – bateria avea să fie încărcată! Și apoi mintea hibridă (a apărut atât la om, cât și la mașina inteligentă!) 1) a tăiat mâna stângă, încă nu este nevoie. Și detaliile mâinii de folosit! 2) colectați toate cablurile împreună – circuitul antenei este gata! 3) apa s-a scurs de pe acoperișul peșterii și s-a acumulat sub formă de nămol în colț. – Sapă acolo! – a săpat o groapă cu mâna dreaptă de vreo douăzeci de centimetri. având acum două plăci de formă neregulată – una din stratul exterior metalizat al mâinii și a doua vasculară cu peri mici de cupru – le-a îngropat vertical cu fire, lăsând între ele o distanță de aproximativ 25 cm. Umiditatea s-a scurs în această groapă de baterii improvizată. de sus. Două «plăci», oțel și cupru, din rămășițele unei mâini, îngropate vertical în pământ, au dat o diferență de potențial! doar 1,5 volți, dar a fost suficient. Calculul era acesta – oamenii-fiară știau timpul până la care bateriile se descarcă complet – aproximativ treizeci de zile, plus sau minus o zi. După aceea, vino să o ridici pe cea terminată. În a 29-a-30-a zi, ei se vor aduna într-o turmă în jurul peșterii și vor începe să se rotească, gândindu-se dinainte dacă există vreo capcană de la oamenii-fiară. «Deci, – a motivat, Biomax 21, – este necesar să ies în aer pe un val de urgență, cam în a 27-a zi din momentul în care mi-am pierdut cunoștința. E emis doar SOS! 27 de zile pentru 24 de ore sunt 648 de ore., de data asta voi incarca bateriile la nivelul necesar! Corpul (componenta umana) chiar va pierde in masa, dar asta este apa.Si stai, stai linistit, stingi toate sistemele in afara de cele termice (carduri de memorie, sistem de operare în modul de așteptare). Doar cinci minute din sesiune – apoi pierderea cunoștinței și apoi cum se va descurca Dumnezeu – vor primi un semnal la bază, vor ajunge pe un vehicul de teren, îl vor scoate… – cardul de memorie va fi salvat și apoi recuperarea, spitalul …»