JOSEP FONTANA

SOBRE LA HISTÒRIA

i els seus usos públics

ESCRITS SELECCIONATS

EDICIÓ A CÀRREC

D’ANTONI FURIÓ PEDRO RUIZ TORRES

COL·LECCIÓ HONORIS CAUSA

UNIVERSITAT DE VALÈNCIA 2018

Aquesta publicació no pot ser reproduïda, ni totalment ni parcialment, ni enregistrada en, o transmesa per, un sistema de recuperació d’informació, en cap forma ni per cap mitjà, sia fotomecànic, fotoquímic, electrònic, per fotocòpia o per qualsevol altre, sense el permís previ de l’editorial.

© Dels textos: Josep Fontana i Lázaro, 2018

© De la selecció: Antoni Furió i Diego i Pedro Ruiz Torres, 2018

© D’aquesta edició: Universitat de València, 2018

Disseny de la col·lecció: Enric Solbes

Coordinació editorial: Maite Simon

Correcció: Communico-Letras y Píxeles, S. L.

Maquetació: Inmaculada Mesa

Fotografies: Pep Pelechà (Taller d’Audiovisuals de la Universitat de València)

Il·lustració de la coberta: Libro de las maravillas del mundo y del viage de la tierra sancta de Hierusalem y de otras provincias y hombres monstruosos que hay en las Indias, de Juan de Mandavilla (John of Mandeville). Valencia, Juan Navarro, 1540. (Imatge cedida per Josep Lluís Canet)

ISBN: 978-84-9134-325-7

Sumari

Nota dels editors

DISCURSOS PRONUNCIATS EN L’ACTE D’INVESTIDURA

Laudatio acadèmica a càrrec del doctor Pedro Ruiz Torres

Lectio pronunciada pel doctor Josep Fontana i Lázaro

Paraules de cloenda de l’Excm. i Magfc. Sr. Rector Esteban Morcillo Sánchez

BIBLIOGRAFIA del Dr. Josep Fontana

ESCRITS SELECCIONATS

MESTRES I AMICS

1. Mestres i amics

2. El meu Ferran Soldevila

3. Semblanza de D. Jaume Vicens Vives

4. Pierre Vilar i la història de Catalunya

5. Don Ramón Carande y la historia económica

6. La actualidad de Eric Hobsbawm

7. La evolución de E. P. Thompson

HISTORIOGRAFIES

8. La historiografía española del siglo XIX

9. El concepto de historia y de enseñanza de la historia de Rafael Altamira

10. Antoni Rovira i Virgili, historiador

11. Para una historia de la historia marxista

12. Ascens i decadència de l’escola dels Annales

13. La nova historiografia de la guerra freda

14. Espacio global y larga duración; sobre algunas nuevas corrientes de la historia

CONCEPTES, PROCESSOS, IDENTITATS

15. Los campesinos en la historia: reflexiones sobre un concepto y unos prejuicios

16. Europa: història i identitat

17. Desxifrar el passat per construir el futur. En memòria de Pere Anguera

18. Histories and identities

19. De què parlem, quan parlem de capitalisme?

ENSENYAMENT I USOS PÚBLICS DE LA HISTÒRIA

20. ¿Qué historia enseñar?

21. ¿Qué historia para el siglo XXI?

22. Els usos de la història avui

23. «Los historiadores son gente peligrosa». La interferencia de los políticos en la enseñanza y divulgación de la historia

24. La revolución rusa y nosotros

25. El fin del crecimiento: sobre el uso político de la historia económica

Nota dels editors

La Universitat de València dedica des de fa anys una de les seues millors col·leccions editorials, la titulada justament Honoris Causa, a reunir en un sol volum tant els parlaments pronunciats durant l’acte d’investidura del nou doctor extraordinari, com una selecció de treballs de l’homenatjat que acrediten la trajectòria científica i acadèmica d’aquest i la voluntat per part de la nostra institució de reconèixer-la i honorar-la. Josep Fontana és un gran historiador, possiblement un dels més grans del nostre temps, i ha exercit un magisteri tan fecund sobre tantes generacions d’historiadors i d’universitaris en general, des de les aules i des dels llibres i articles que ha publicat, en editorials prestigioses i revistes d’investigació o de pensament, que no necessita d’un llibre com aquest perquè la seua obra siga millor coneguda o més difosa. A la inversa: és justament la Universitat de València la que es complau i s’honora en reivindicar i incorporar al seu catàleg un autor de l’estatura científica, intel·lectual i humana de Josep Fontana, un historiador compromès alhora amb el seu ofici i amb els problemes del seu temps. Un historiador, a més a més, que va estar vinculat en les primeres etapes de la seua trajectòria professional a la nostra institució, ara fa més de seixanta anys, com a catedràtic d’Història Econòmica.

Per altra part, l’obra de Josep Fontana té tal magnitud i tants vessants que qualsevol selecció de treballs amb vistes a un llibre com aquest ha de prendre’s un temps per a pensar-lo, resoldre dubtes i tenir finalment clar el criteri a seguir. El volum que ara es publica, com tots els que l’han precedit en la mateixa col·lecció, reprodueix i posa per escrit en primer lloc els parlaments pronunciats el 5 de febrer de 2016, en l’acte de la seua investidura com a doctor honoris causa de la Universitat de València, de manera que el lector sàpiga de seguida quins van ser els motius de la proposta, els mèrits de l’homenatjat i el fort i persistent vincle que des de fa molts anys l’uneix a un ampli grup de persones de la nostra institució, des dels temps, si més no, en què hi va ser professor, com s’ha dit abans. Una simple ullada a l’extensa bibliografia i a la gran quantitat d’articles en periòdics, entrevistes, pròlegs i altres textos de Josep Fontana, que hem volgut incorporar com un valor afegit al llibre, ajudarà a entendre la dificultat a què ens referíem anteriorment. Hem de tenir en compte que estem davant d’un dels historiadors més importants i influents d’avui en dia, especialment per les repercussions que ha tingut la seua obra en castellà a un costat i l’altre de l’Atlàntic i en català al nord i al sud de l’Ebre, impossible de caracteritzar al mode habitual en el medi acadèmic pels següents motius.

Els estudis de Josep Fontana abasten un conjunt de monografies, a distintes escales d’anàlisi històrica, sobre processos i esdeveniments molt diversos de l’anomenada «crisi de l’Antic Règim» i de la «revolució liberal» als segles XVIII i XIX. Comprenen així mateix diferents tipus de síntesis amb interpretacions fonamentades, suggeridores i innovadores sobre l’evolució de la historiografia, la trajectòria catalana o d’Europa des d’èpoques remotes, la d’Espanya o la de Catalunya durant la major part del segle XIX, la del món des de 1945 o des de 1914 i la de la historiografia més recent. La major part d’aquestes monografies o síntesis no poden encasellar Josep Fontana dins de l’àrea de la història econòmica, de la història social, de la història política o de la història cultural, perquè tots aquests fenòmens o aspectes d’un únic procés històric han merescut la seua atenció. A més, són nombroses les seues reflexions sobre l’ofici d’historiador i l’ensenyament de la història, així com les seues intervencions en l’esfera pública per qüestions com la de la pobresa i la desigualtat provocada pel capitalisme i la globalització, les cares obscures i ocultes de les nostres democràcies i dels seus governants, els usos polítics de la història i de la memòria i molts altres temes d’actualitat. Per això, abans de res, calia orientar aquest volum cap a un o diversos temes i dur-ne a terme després la selecció.

El criteri seguit, l’exposem a continuació. Ens sembla que té molt d’interès oferir al lector les idees de Josep Fontana sobre la història, entesa com a pràctica social, i els seus usos públics als nostres dies. Per això hem buscat i elegit uns textos que van ser publicats originalment en revistes o en llibres col·lectius de caràcter molt distint, es troben per tant dispersos i en no poques ocasions costa d’accedir-hi o fins i tot de saber tan sols que existeixen. Tots junts es reprodueixen ara en aquest llibre i li donen un valor pel mer fet d’editar-se d’aquesta manera. La primera part se centra en allò que Josep Fontana ens diu sobre els historiadors que més han influït en la seua manera de concebre i practicar l’ofici d’historiador: els tres grans mestres que va tenir, Ferran Soldevila, Jaume Vicens Vives i Pierre Vilar, i altres, com Ramón Carande, Eric Hobsbawm i E. P. Thompson. Aquests textos són alhora un reconeixement del mestratge d’aquests autors i un testimoni de la trajectòria formativa –historiogràfica, intel·lectual i de compromís– del nostre homenatjat. La segona part del llibre recull diversos treballs de Josep Fontana sobre distints tipus d’historiografia que han anat apareixent des del segle XIX fins als nostres dies, ja ben entrada la segona dècada del XXI. Fontana és un lector voraç, atent als nous corrents historiogràfics, les noves propostes metodològiques i les noves formes d’escriure la història, gràcies a una vasta curiositat intel·lectual que l’ha portat a interessar-se’n i donar-ne notícia gairebé des del moment mateix en què aquestes han començat a emergir i desenvolupar-se, però amb la suficient distància crítica per a separar el gra –allò que realment fa avançar el coneixement històric–de la palla de les modes passatgeres i circumstancials. La tercera ens porta a aquells conceptes, processos històrics i identitats col·lectives que han estat molt presents en les anàlisis i les reflexions de Josep Fontana al llarg de la seua trajectòria d’historiador. La quarta i última part d’aquest llibre està dedicada a l’ensenyament i els altres usos públics de la història, com concep Fontana la història a transmetre en l’escola i fora d’ella per a formar ciutadans conscients del que va succeir en el passat i així mateix compromesos en la lluita per un món millor, i de quines distintes maneres això s’obstaculitza o s’intenta impedir avui en dia. La gran lliçó de Josep Fontana ha estat la de recordarnos, amb la seua obra i el seu exemple, que la de l’historiador és sempre una mirada crítica, tant sobre el passat com sobre el present.

ANTONI FURIÓ

PEDRO RUIZ TORRES

Universitat de València

DISCURSOS

PRONUNCIATS EN L’ACTE

D’INVESTIDURA

(5 de febrer de 2016)

Excm. i Magfc. Sr. Rector de la Universitat de València,

excel·lentíssimes autoritats,

benvolguts col·legues,

senyores i senyors:

La història que per damunt de qualsevol altra cosa apreciava Antonio Gramsci, com va escriure des de la presó en una carta sense data dirigida al seu fill Delio, potser l’any 1936, mentre complia la condemna que el règim de Mussolini li havia imposat per la seua oposició al feixisme, és la història que es refereix al major nombre possible d’homes i dones, a tots els éssers humans del món, «quan s’uneixen entre ells en societat i treballen i lluiten i es milloren a si mateixos». La història que vertaderament val la pena, ens diu Marc Bloch en un manuscrit que no pogué acabar, perquè en 1943 es va incorporar a una de les xarxes franceses de la resistència a l’ocupació nazi i va ser detingut i afusellat el juny de 1944 (el manuscrit es va publicar més tard amb el títol Apologie pour l’histoire ou métier d’historien), la història que segons Marc Bloch legitima socialment l’esforç intel·lectual, és aquella que no es limita a proporcionar gaudis estètics o a acumular erudició. Ha de compartir amb qualsevol altra obra científica l’objectiu de proporcionar una intel·ligibilitat cada vegada més gran dels fenòmens que estudia i alhora ajudar-nos a viure millor.

He volgut començar la meua intervenció d’aquesta manera, amb les idees d’Antonio Gramsci i de Marc Bloch sobre la història durant els anys de la resistència i de la lluita contra el feixisme, perquè mostren ben bé el tipus d’història que interessa a Josep Fontana, com ell mateix ha referit no poques vegades. En l’Espanya de la postguerra no era fàcil ni freqüent que els joves pogueren acostar-se a aquest tipus d’història. Els anys del triomf i de la consolidació de la dictadura de Franco havien portat un enorme distanciament del corrent renovador en història i en ciències socials, en contrast amb les dècades anteriors a l’esclat de la Guerra Civil. La derrota de la Segona República, l’exili i el temor constant que sentien els qui no pogueren o no volgueren abandonar Espanya, van comportar un empobriment intel·lectual que tardà dècades a atenuar-se. Aleshores es feia passar per història un discurs sobre el passat posat al servei del règim de Franco i sobrecarregat de gestes d’herois i de màrtirs que encarnava l’anomenat «esperit nacional». Una llista interminable de noms de reis i de dates de guerres i batalles era incapaç de despertar el més petit interès en qui buscava en la universitat coneixements i no doctrina o erudició intranscendent. El jove Josep Fontana es va convertir en historiador gràcies sobretot a dues vies excepcionals aleshores: els cursos clandestins sobre llengua, literatura i història de l’Institut d’Estudis Catalans que s’impartien al domicili de Ferran Soldevila i el magisteri de Jaume Vicens Vives a la Facultat de Filosofia i Lletres de la Universitat de Barcelona. D’una manera diferent, però complementària, perquè Soldevila posava l’accent en la síntesi i en la trajectòria política, i Vicens Vives en l’estudi intens d’un període en tots els seus aspectes, especialment els de tipus econòmic i social, es tractava d’elaborar una nova història de Catalunya i una nova història d’Espanya. Una nova història de Catalunya despresa del catalanisme tradicional de caire romàntic i una història d’Espanya contraposada a la visió «ortodoxa», com l’anomenà Pere Bosch i Gimpera, d’una Espanya prefigurada des de l’antiguitat i vertebrada des de Castella. La nova història de Catalunya i d’Espanya havia començat a donar fruits abans de la Guerra Civil i trobà continuïtat i nous desenvolupaments en Ferran Soldevila, després del seu retorn de l’exili, i en Jaume Vicens Vives, una vegada passaren els anys adversos de la postguerra. Aquesta història havia de tenir un ampli i sòlid suport documental, ser rigorosa en l’anàlisi crítica de les fonts, proposar-se el descobriment de les múltiples i diverses causes que feien intel·ligibles els fets i utilitzar el coneixement històric adquirit per a millorar la societat i el país on es vivia.

Sens dubte, Soldevila i Vicens van contribuir molt a fer que Josep Fontana s’interessara per la història, per aquest tipus d’història, i es convertira en historiador. En la seua formació posterior a l’obtenció de la llicenciatura a la Universitat de Barcelona, hi hagué altres moments i influències destacables. Per consell de Soldevila, que entre 1926 i 1928 havia sigut docent al Departament d’Estudis Hispànics de la Universitat de Liverpool, Fontana va ser durant el curs 1956-57 professor auxiliar en un dels centres de referència de l’hispanisme britànic. Hi va establir una relació d’amistat perdurable amb John Lynch, que més tard arribà a ser un dels més prestigiosos historiadors de l’imperi colonial espanyol, de l’Espanya moderna i de les revolucions hispanoamericanes per la independència. D’altra banda, Vicens Vives el va posar en contacte amb Pierre Vilar i aquesta relació amb el gran historiador de la Catalunya dins l’Espanya moderna tingué una enorme influència en Josep Fontana i en la seua manera d’entendre l’ofici d’historiador. Pierre Vilar li va escriure això que segueix el 12 de febrer de 1957:

Si jo no cregués la ciència històrica capaç d’explicació i d’evocació davant de la dissort humana i de la grandesa humana... no passaria pas la meva vida enmig de xifres i patracols. [...] Cal separar, en el problema que ens plantegem, les constants geogràfiques, de les quals neixen algunes diferències i algunes determinacions que només es poden superar en el llarg termini. Cal també saber plantejar-se els problemes de creixement, d’estancament, de demografia, d’inversions, d’estructures socials... Cal també ser pacient i voler-se erudit, anar a les fonts directes, deixar de banda les opinions establertes, els tòpics, i estudiar les xifres i les corbes. De cap manera, però, no convé de restar aquí. Cal cercar els documents descriptius i subjectius, a condició de triar-los bé; i llançar-se amb resolució a l’estudi espiritual de les contradiccions –molt en especial de les contradiccions de classe i dels conflictes polítics, o religiosos, en tant que tradueixen (com ho fan sempre) el social.

Josep Fontana inicià la recerca que el conduiria a obtenir el grau de doctor sota la direcció de Jaume Vicens Vives, i disposà també dels consells i l’ajuda de Ramón Carande, que com a universitari a principis del segle XX havia rebut la influència de Francisco Giner de los Ríos, Eduardo de Hinojosa i Antonio Flores de Lemus. L’any 1916 Ramón Carande obtingué la càtedra d’«Economia Política i Hisenda Pública» a la Universitat de Múrcia, d’on en 1927 passà a la Universitat de Sevilla, i en 1944 pogué reprendre l’activitat docent. Vicens, per la seua banda, era des de 1948 catedràtic d’Història d’Espanya Moderna i Contemporània a la Facultat de Filosofia i Lletres de la Universitat de Barcelona. Quan en el curs 1954-55 entrà en funcionament la Facultat de Ciències Econòmiques i Empresarials de la Universitat de Barcelona, amb un petit grup de professors entre els quals destacaven Manuel Sacristán, Fabià Estapé i Josep Lluís Sureda, Vicens es féu càrrec de les assignatures d’història econòmica. El curs següent Vicens es va emportar Jordi Nadal com a ajudant i poc després, Josep Fontana. Va morir l’any 1960, en plena activitat com a historiador, després d’haver fet aportacions rellevants a la història social i econòmica d’Espanya i de Catalunya, i de la publicació de dos llibres en què sintetitzava la seua original i innovadora manera de concebre aquestes dues trajectòries històriques: Aproximación a la historia de España (1953) i Notícia de Catalunya (1954). Després de la mort de Vicens, Josep Fontana va prosseguir la seua tasca docent a la Facultat d’Econòmiques de Barcelona, interrompuda en 1966, l’any de la «Caputxinada», perquè fou expulsat de la universitat per la seua militància en el PSUC en companyia, entre altres professors, de Manuel Sacristán. L’any 1968 es va incorporar a la recentment creada Nova Universitat Autònoma de Barcelona, del claustre de la qual va formar part des del principi i on tingué una intervenció destacada en les comissions que redactaren els projectes d’estatuts i reglaments de la nova institució. Creada el mateix any que la Universitat Autònoma de Madrid, l’Autònoma de Barcelona pretenia obrir una via nova d’organització universitària, que contrastava amb l’estructura acadèmica arcaïtzant i anquilosada d’aquest tipus d’institucions en l’Espanya de la dictadura. Després d’obtenir el doctorat en 1970, amb una tesi de la qual, a la mort de Vicens, s’havia fet càrrec com a director Fabià Estapé, Josep Fontana coordinà el Departament d’Història, un departament interfacultatiu que impartia classes en tres centres, Filosofia i Lletres, Ciències Econòmiques i Ciències de la Informació, i durant tres cursos, de 1970 a 1973, fou agregat interí d’Història Contemporània Mundial i d’Espanya a la Universitat Autònoma de Barcelona. Després de l’oposició corresponent, el 25 de febrer de 1974 prengué possessió com a catedràtic a la Facultat de Ciències Econòmiques i Empresarials de la Universitat de València.

Sis anys de vida tenia aleshores aquesta facultat, que en 1967-68 havia començat la seua marxa amb un petit grup de professors, tres dels quals procedien de la Facultat de Filosofia i Lletres, Carlos París («Fonaments de Filosofia»), Antonio López Gómez («Estructura i Institucions Econòmiques en relació amb les Estrangeres») i Álvaro Castillo («Història Econòmica Mundial i d’Espanya»), en companyia entre altres de José Jiménez Blanco («Sociologia i Metodologia») i de Manuel Broseta («Dret Mercantil»). A mitjan curs, al febrer de 1968, s’hi va incorporar Jordi Nadal, que havia guanyat per oposició la càtedra d’Història Econòmica i dos anys després es traslladà a la Universitat Autònoma de Barcelona. Como ell mateix recordava més tard, havia trobat aleshores a València una intel·lectualitat especialment sensible als problemes de l’endarreriment econòmic. En els anys seixanta, la Universitat de València, en el context de la mediocritat imperant, s’havia convertit en un medi excepcional de desenvolupament precisament del nou tipus d’història que interessava a Josep Fontana. La tasca de José María Jover, de dos historiadors de l’entorn de Jaume Vicens Vives, Joan Reglà i Emili Giralt, de Miquel Tarradell, Julián San Valero, Antonio Ubieto i Antonio López Gómez a la Facultat de Filosofia i Lletres, de José María López Piñero des de la Facultat de Medicina, i dels seus respectius i molt nombrosos deixebles, va fer possible una conjuntura única que moltes altres universitats a Espanya mai no van conèixer. Una conjuntura única pel que fa a la recerca i a l’ensenyament d’un nou tipus d’història que proporcionava avanços en el coneixement del passat, units a la preocupació per canviar la societat i al compromís de millorar el país, a la qual cosa havia contribuït en 1962 Joan Fuster amb el seu provocador i estimulant llibre Nosaltres els valencians. Una conjuntura excepcional també pels col·loquis i trobades d’importància i transcendència per als estudis històrics, com el Tercer Congreso Español de Historia de la Medicina en 1969 i el Primer Congrés d’Història del País Valencià, inaugurat el 14 d’abril de 1971. Una conjuntura única pels freqüents i enriquidors debats i controvèrsies.

A aquesta Universitat de València arribà l’any 1974 Josep Fontana. En la seua càtedra d’Història Econòmica hi havia professors formats en aquest tipus d’història i deixà en ells la seua pròpia empremta. Segons figura en l’Arxiu Històric de la Universitat de València, tres eren les línies de treball de la càtedra de Josep Fontana que es recullen en la memòria de recerca del curs 1973-74: «La crisi de l’Antic Règim a Espanya» (Josep Fontana), «La indústria de la seda a València» (Vicente Martínez Santos), i «Les bases financeres del creixement econòmic valencià», distribuïda aquesta última en dues parts, la segona meitat del segle XIX (Clementina Ródenas) i les primeres dècades del segle XX (Miguel Ángel Fabra). En la relació de cursos monogràfics de doctorat de l’any acadèmic 1974-75 de la Facultat de Ciències Econòmiques i Empresarials apareixen «La revolució burgesa a Espanya» (Josep Fontana, per al curs següent proposa «Hisenda i Política a Espanya, 1832-1845»), «Els problemes de la transició del feudalisme al capitalisme» (Mario García Bonafé) i «La crisi de la indústria tradicional» (Vicente Martínez Santos). Josep Fontana va ser professor a la Facultat de Ciències Econòmiques i Empresarials de València des del 25 de febrer de 1974 fins al 30 de setembre de 1976, en què es va produir el seu cessament i pas a la situació de supernumerari, perquè fou contractat per exercir funcions docents durant el curs acadèmic 1976-77 a la Facultat de Filosofia i Lletres de la Universitat Autònoma de Barcelona. No obstant això, la mera cronologia, és a dir, el curt període de temps de dos anys i mig com a catedràtic d’Història Econòmica Mundial i d’Espanya a la Universitat de València, contrasta poderosament amb el que segueix. La repercussió entre nosaltres de la manera de concebre i practicar la història de Josep Fontana ha persistit al llarg de moltes dècades fins a arribar als nostres dies, i és inusualment àmplia en el terreny acadèmic, com ho posa de manifest un cosa més aviat excepcional. La proposta de nomenament de Josep Fontana com a doctor honoris causa per la Universitat de València no procedeix d’una àrea de coneixement o d’un departament, com sol passar, sinó que va ser promoguda per la Junta de Facultat de Geografia i Història, i té l’adhesió de la Junta de Facultat d’Economia. Per entendre com ha sigut possible una repercussió acadèmica tan extensa i al llarg de tant de temps, se m’acuden almenys quatre raons.

La primera és que Josep Fontana arribà a una universitat en què, de manera excepcional, s’havia obert camí i desenvolupat el nou tipus d’història al qual ell havia fet aportacions molt rellevants. Fontana vingué precedit de la fama dels seus primers treballs, especialment del llibre La quiebra de la monarquía absoluta 1814-1820, la versió modificada de la seua tesi que l’editorial Ariel publicà l’any 1971. En incorporar-se com a professor creà unes expectatives que de seguida es van veure confirmades. El llibre esmentat adés ens l’havien recomanat no pocs professors a la Facultat de Filosofia i Lletres, i a la recentment creada Facultat de Ciències Econòmiques, havia sigut estudiat i discutit en seminaris de diverses matèries i en diferents cursos. Hi trobàvem, en aquest llibre, una interpretació dels problemes econòmics, de la situació de la hisenda, dels conflictes socials i de la trajectòria política durant la crisi de l’Antic Règim a Espanya, que s’emmarcava en el context de la conjuntura econòmica internacional i del que havia ocorregut durant aquella mateixa època a la Gran Bretanya i a França. Aquesta interpretació es fonamentava en un coneixement molt complet de la bibliografia en diferents idiomes i en l’anàlisi d’una àmplia documentació procedent de fonts inèdites de caràcter molt divers. Aquestes tres característiques les tornarem a trobar més tard en els altres estudis de Josep Fontana: un estudi exhaustiu de la bibliografia, un suport documental d’enorme extensió i varietat pel que fa a les fonts primàries, una interpretació coherent amb els plantejaments teòrics que a més s’exposa d’una manera clara, brillant i convincent per mitjà de l’escriptura. Tot això feia de La quiebra de la monarquía absoluta un exponent destacat del millor que donava de si la nova historia dins i fora d’Espanya.

A més, i aquest és el segon motiu, Josep Fontana es va estar només dos anys i mig a la Universitat de València, però quins anys! Van ser els de les últimes convulsions de la dictadura de Franco, el final d’una època i l’inici del que semblava que podia ser un temps nou, d’aquests que corren psíquicament més a poc a poc del que indica la cronologia, perquè contenen una quantitat excepcional d’esdeveniments. No és estrany que deixaren un record profund, unes amistats duradores, unes relacions que es mantingueren més tard sense la presència física de Josep Fontana. Ell va ser catedràtic i ben prompte també vicedegà d’una facultat on la policia s’escandalitzava per la intensitat de la mobilització política dels estudiants i dels professors contra el règim. D’una facultat, tal com figura en l’Arxiu Històric de la Universitat de València, la junta de la qual demanà al gener de 1975 la dimissió del rector, per haver aplicat sense expedient previ l’article 28 del reglament de disciplina acadèmica a quasi tres-cents alumnes, no haver renovat el contracte a cinc professors d’aquesta universitat i haver proposat el cessament de diversos membres del patronat universitari. D’una facultat amb un degà que va rebre el 29 de novembre de 1975 un escrit de la direcció superior de policia donant-li compte del cartell subversiu, escrit amb retolador negre, amb el títol «La sucesión juancarlista», subscrit per Joven Guardia Roja, amb atacs al «régimen legal vigente y a la sucesión monárquica, propugnando la huelga general». D’una facultat en què el governador civil prohibia la participació d’Alfons Cucó i altres quatre persones més en un cicle de conferències organitzat pel Grup d’Estudis Socialistes del País Valencià, durant el curs 1976-77, «por existir fundados motivos que su intervención podría dar lugar a cometer actos tipificados como delito».

En aquests dos anys i mig, Josep Fontana conegué molts professors i estudiants a València i seria interminable tan sols anomenar les persones amb qui va fer una amistat duradora. Em limitaré a assenyalar l’estreta relació de Fontana amb Ernest Lluch, que es reforçà ací a València (Ernest Lluch havia arribat a la Facultat de Ciències Econòmiques i Empresarials quatre anys abans i era professor agregat d’Història del Pensament Econòmic), i també amb els deixebles i col·laboradors d’Ernest Lluch (Salvador Almenar, Vicent Llombart, Vicent Soler), especialment amb Jordi Palafox i amb Teresa Carnero. Fontana prestà una ajuda decisiva a Manuel Ardit perquè aquest acabara i publicara la seua tesi doctoral sobre Revolución liberal y revuelta campesina al País Valencià. A les classes de Fontana a la Facultat de Ciències Econòmiques i Empresarials hi van assistir no pocs estudiants de Filosofia i Lletres, com Aurora Bosch, Joan Romero i Jesús Millán. Entre els historiadors valencians que formen part ara del consell de redacció de la prestigiosa revista Recerques, fundada l’any 1970 per Josep Fontana, Ramon Garrabou, Josep Termes, Ernest Lluch i Joaquim Molas, s’hi troba Antoni Furió. A tot això s’afegeix que Josep Fontana mai no se’n va anar completament de València. Hi tornà innombrables vegades i per motius diversos, donant així continuïtat al seu magisteri amb una generositat inusual. D’ell, en pogueren traure profit diferents generacions d’estudiants i de professors de distints nivells educatius, professionals de diverses disciplines i moltes altres persones.

El tercer motiu que m’agradaria destacar és el que segueix. Josep Fontana va posar una gran obstinació –i ho ha continuat fent de manera constant– a donar a conèixer, de primer des de l’editorial Ariel, més tard en l’editorial Crítica, fundada en 1976 per Gonzalo Pontón, les obres més rellevants d’un gran nombre d’historiadors de diferents tendències, els estudis dels quals són imprescindibles per a conèixer els processos fonamentals que han configurat les societats en què vivim i situar els problemes actuals en una perspectiva temporal més àmplia. N’hi haurà prou d’esmentar-ne uns pocs, d’aquests autors, molts llibres dels quals han sigut accessibles a Espanya i a l’Amèrica Llatina gràcies sobretot a les col·leccions d’història dirigides per Josep Fontana i Gonzalo Pontón en l’editorial Crítica: Lucien Febvre, Marc Bloch, Pierre Vilar, Albert Soboul, E. P. Thompson, Eric Hobsbawm, Michel Vovelle, Emilio Sereni, Christopher Hill, Guy Bois, Rodney Hilton, Robert Brenner, Natalie Zemon Davis, Alberto Tenenti, Giorgio Mori, Maxime Berg, John Rule, Davis S. Landes, Jan de Vries, Peter Kriedte, Hans Medick, Geoff Eley, Ranahit Guha (l’historiador indi que encetà els «estudis subalterns»), etc.

La quarta i última raó és l’envergadura del conjunt de l’obra de Josep Fontana. No és el moment de referir-s’hi amb detall, però almenys destacaré amb summa brevetat l’amplitud i la varietat de les seues aportacions. Després de la publicació de la seua tesi, Fontana va prosseguir el camí explorat en dues direccions diferents, com ell mateix ha posat en relleu. «Una és la que es refereix de manera global al període de la Restauració, a l’evolució d’Europa entre 1814 i 1848, en el context del que se sol anomenar la “crisi de l’Antic Règim”, però que m’estime més anomenar la “construcció del nou”... La segona direcció... és la que s’ocupa de les bases financeres de la construcció de l’estat modern i, més en concret, del cas de la monarquia espanyola», que no era «simplement un estat», sinó «un imperi». Aquests dos camins han fet possibles llibres com ara Hacienda y Estado en la crisis final del Antiguo Régimen español 1822-1833 (1973 i 2001), La revolución liberal. Política y Hacienda 1833-1845 (1977 i 2001), el volum cinquè de la Història de Catalunya dirigida per Pierre Vilar que porta per títol «La fi de l’Antic Règim i la industrialització, 1787-1868» (1988), La revolució liberal a Catalunya (2003), De en medio del tiempo. La segunda restauración española, 1823-1834 (2006) i La época del liberalismo (2007, vol. 6 de la Historia de España publicada en Crítica/Marcial Pons, que codirigeix amb Ramón Villares). A més d’aquests dos camins, hi ha un altre terreny que Josep Fontana ha freqüentat. Em referisc a l’estudi i la reflexió sobre la trajectòria i la situació actual de la ciència històrica, que aviat originà un breu treball de divulgació, publicat l’any 1974 a la Biblioteca Salvat de Grandes Temas, de títol La historia, precisament quan acabava d’arribar a la Universitat de València. Recorde ben bé el que va suposar aleshores per a molts estudiants aquesta publicació, que començava amb una entrevista a Edward H. Carr, l’autor de la monumental Historia de la Rusia soviética i del molt conegut llibre ¿Qué es la historia? Posteriorment, Josep Fontana va escriure Historia. Análisis del pasado y proyecto social (1982), La historia después del fin de la historia (1992), Introducció a l’estudi de la història (1997) i La història dels homes (2000), a fi de contribuir a una comprensió crítica de les diferents tendències que han dominat el curs de la ciència històrica i a l’elaboració d’una nova història que tinga en compte a tothom i vaja unida a un nou projecte social de futur. Finalment, hi ha una cosa molt notable en una altra part de l’obra de Josep Fontana, que posa així mateix en relleu com ha portat a la pràctica les seues idees sobre la història en diversos llibres de característiques molt diferents, però que tenen alguna cosa en comú. Tant si són capaços de proporcionar una monumental història del món des de 1945, com és el cas del llibre Por el bien del imperio (2011), com de reflexionar sobre la crisi social del segle XXI, en El futuro es un país extraño (2013) o sobre el problema de les identitats col·lectives, com ha fet en Europa ante el espejo (1994), La construcció de la identitat. Reflexions sobre el passat i sobre el present (2005) i molt recentment en La formació d’una identitat. Una història de Catalunya (2014), en aquests llibres hi està molt present el compromís cívic de Josep Fontana.

La Universitat de València tingué la gran fortuna que el professor Josep Fontana formara part del seu claustre i d’haver rebut d’una manera constant el seu magisteri durant dècades. Per això, ens produeix una enorme alegria l’ampli suport acadèmic que obtingué la proposta de nomenament com a doctor «honoris causa», la ràpida disposició del rector a fer-la seua i l’acord del Consell de Govern que fa possible la seua investidura. La distinció no fa sinó reconèixer un deute intel·lectual i mostrar el nostre agraïment per tantes coses com hem après de Josep Fontana. El seu nom se suma ara al dels historiadors que l’han precedit en aquest mateix tipus de reconeixement: Pierre Vilar i José María Jover en 1991, John Elliot en 1998, Emili Giralt en 2001, James Casey en 2004, Thomas F. Glick en 2010, Paul Preston en 2015, i que de forma diversa ens mostren el tipus d’historiografia amb què s’identifica la nostra institució.

Començava la meua intervenció amb unes paraules d’Antonio Gramsci i de Marc Bloch sobre la història, i l’acabaré amb les del mateix Josep Fontana: «En aquest món d’avui, tan diferent del que se’ns havia promès, necessitarem, si volem evitar que es realitzen els futurs pessimistes que s’anuncien, una anàlisi històrica alliberada de tòpics i alleugerida de la càrrega morta de les esperances fallides». Necessitarem una història que ens ajude a «interpretar els problemes col·lectius dels homes i les dones, per entendre el món i ajudar a canviar-lo».

Moltes gràcies, professor Josep Fontana, moltes gràcies a tots vostès per l’atenció prestada a les meues paraules.

PER A QUÈ NECESSITEM AVUI LA HISTÒRIA

Excm. i Magfc. Senyor Rector de la Universitat de València,

excel·lentíssimes autoritats,

benvolguts col·legues i amics,

senyores i senyors,

La meva generació es va educar en la convicció que la història de la humanitat era el relat d’un procés ininterromput de progrés, un fet que tenia una de les seves manifestacions més evidents en el creixement econòmic, que estava associat, pensàvem, a l’avenç de la societat cap a un món més lliure i més igualitari. La conjunció d’aquestes esperances animava les nostres aspiracions a un futur de millora col·lectiva.

Els historiadors pensàvem que els homes havien passat d’una primera existència com a caçadors-recol·lectors a una altra en què la invenció de l’agricultura els va permetre accedir a un estadi superior. Era el que Gordon Childe anomenava la «revolució neolítica», que va comportar l’aglomeració de la població a les ciutats, la diferenciació en aquestes de les activitats (agricultors, menestrals, comerciants, funcionaris, sacerdots...), una concentració efectiva de poder econòmic i polític, l’ús dels símbols convencionals de l’escriptura per registrar i transmetre la informació, i de patrons també convencionals de pesos i de mesures, de temps i d’espai que van conduir al naixement de la ciència matemàtica.¹

Després vindria un llarg període de fluctuacions fins que, al segle XVIII, la revolució industrial hauria permès fer un salt considerable en la capacitat productiva i hauria multiplicat els béns a l’abast dels éssers humans. Un ascens, aquest, que semblava que no havia d’aturar-se mai. En 1930, en plena crisi econòmica mundial, Keynes refermava la seva fe en el futur, en un escrit sobre «Les possibilitats econòmiques dels nostres néts», amb aquestes paraules: «Penso amb il·lusió en els dies no molt llunyans del major canvi que mai s’hagi produït en l’entorn material dels éssers humans en el seu conjunt». La qual cosa el conduïa a la predicció que «el nivell de vida en les nacions progressives, dins d’un segle, serà entre quatre i vuit vegades més alt que el d’avui», i en la visió d’un món en què n’hi hauria prou amb treballar tres hores al dia, en setmanes de quinze hores, per assegurar la subsistència. A això s’hi afegia una dimensió d’avenç moral, concretada en aquestes paraules: «Quan l’acumulació de riquesa ja no sigui de gran importància social, hi haurà grans canvis en els codis morals».²

Perquè semblava clar que el progrés no havia implicat solament l’economia, sinó que tenia una dimensió moral: l’edat antiga havia estat l’època dels esclaus; la medieval, la dels serfs, els temps moderns eren els del homes lliures, que havien guanyat els drets polítics amb la Revolució Francesa i els socials, amb les lluites obreres de la Primera Internacional.

La gent de la meva generació creia veure confirmades aquestes idees, i les esperances de futur que comportaven, en les experiències que havia viscut: havíem vist la derrota del feixisme a la Segona Guerra Mundial i l’ascens de l’estat del benestar, l’àtom va semblar que havia de resoldre totes les nostres necessitats d’energia, i crèiem que l’ús dels antibiòtics ajudaria a acabar les malalties. El 12 de setembre de 1978 es va signar la Declaració d’Alma-Ata, que sostenia que l’any 2000 tota la humanitat estaria immunitzada contra la majoria de les malalties epidèmiques i que les atencions mèdiques essencials estarien garantides per a qualsevol home o dona, fos la que fos la seva classe social, raça, religió o lloc de naixement. Era lògic que penséssim a lluitar per tal que es realitzés aquest futur.

A poc a poc, al mateix temps que el present desmentia les nostres grans esperances, descobríem que la visió de la història en què les havíem fonamentat era falsa. Que homes i dones no havien adoptat l’agricultura com un avenç per millorar, sinó com una necessitat, quan les fortes oscil·lacions climàtiques que van seguir la fi de la darrera glaciació van fer difícil la vida dels caçadors-recol·lectors i els van abocar al cultiu de la terra. La implantació de l’agricultura fou un esdeveniment complex i dramàtic. El pas de la vida de caçador-recol·lector a la d’agricultor-ramader no va implicar una millora immediata, sinó un empitjorament de la qualitat de la vida humana i va determinar l’aparició de noves malalties, una existència més curta i un augment de la violència, com a conseqüència de l’apropiació de la terra i de la necessitat de defensar-la. Aquests havien estat els temps del naixement de la desigualtat i de l’aparició de l’esclavitud.³

Vàrem descobrir, també, que l’ascens de la manufactura i del comerç que va iniciarse a Europa al segle XVI i que va acabar conduint a la revolució industrial s’havia produït sota el signe de la disminució dels salaris reals dels treballadors i de l’exigència d’una intensificació del treball familiar destinat al mercat, que és el que va portar De Vries a plantejar l’esquema del que ell anomenava la «revolució industriosa», que hauria dut a l’aparent paradoxa que els salaris reals haguessin baixat a Europa entre 1500 i 1800, mentre els inventaris domèstics mostraven un augment de l’equipament de les famílies.

Els estudis d’història antropomètrica, que relacionen l’evolució de l’estatura amb els nivells de vida, confirmen que hi va haver entre 1500 i 1800 evolucions negatives, tant a Anglaterra, com a Holanda o als Estats Units. La conclusió de Van Zanden és que hi va haver «una relació inversa entre desenvolupament i nivell de vida», que obliga a pensar que amplis sectors de la població d’Europa no van treure gaire profit del progrés econòmic que s’estava produint.⁴

Aquesta evolució negativa dels nivells de vida es va perllongar durant el desenvolupament de la industrialització, almenys fins a mitjan segle XIX, pel que fa a la major part de l’Europa desenvolupada.⁵ Hem descobert que la idea que la revolució industrial anglesa s’havia basat en els salaris elevats que havien afavorit la introducció de millores tecnològiques que augmentaven la productivitat és, com a mínim, discutible. Una explicació alternativa, la de Jane Humphries, sosté que s’ha de considerar també la disponibilitat del treball mal pagat de dones i nens.⁶ A la qual cosa s’hi ha d’afegir, quan analitzem l’èxit de la indústria cotonera, que fins cap a 1900 es va mantenir com la branca més important de la revolució industrial, que el seu creixement hauria estat impossible si, a més de sotmetre a explotació els treballadors locals de les indústries del filat i del teixit, no hagués pogut comptar amb l’aportació, gràcies a l’expansió violenta de l’imperialisme, del treball esclau en les plantacions que permetien disposar de la fibra a baix preu.⁷

Per altra banda, el quadre que ens mostra l’ascens productiu de la revolució industrial resulta incomplet si no li afegim el procés paral·lel de la contrarevolució agrària, que va alliberar de la terra –o, dit en termes més exactes, que va expulsar de la terra– uns braços que es van poder utilitzar a baix preu, no solament com a assalariats en la indústria, sinó com a peons per a la gran tasca de la construcció dels canals, els ferrocarrils, els ports i les carreteres que necessitava l’expansió del mercat.⁸

Les transformacions de la nova agricultura van criminalitzar, en nom del progrés, unes pràctiques mil·lenàries que a la societat burgesa li convenia combatre, com eren les relacionades amb l’ús lliure dels boscos, les pastures i la caça. L’estudi de la delinqüència camperola al segle XIX mostra que aquest ascens del crim rural naixia de l’enfrontament entre dos projectes socials diferents i entre dues concepcions del que significava la llibertat.⁹

Entorn dels anys quaranta del segle XIX el problema dels baixos salaris dels treballadors industrials es va combinar a bona part d’Europa amb els efectes empobridors de les transformacions agràries. Aquests van ser a Anglaterra els anys dels «quarantes famèlics» que Engels va poder veure a Manchester;¹⁰ van ser a Alemanya els de la misèria dels teixidors de Silèsia i dels robatoris de llenya dels quals es va ocupar Marx en la Gaseta Renana; van ser a Itàlia els de la generalització del «furto campestre»; a Irlanda els de la crisi de la patata..., anys de fam, malaltia i ruïna a tot Europa, que van conduir a les revolucions de 1848.

Tindríem, en conseqüència, desmuntada la vella història del progrés ininterromput en què el creixement hauria beneficiat a tots, transformada en la d’un procés que s’hauria fonamentat en la violència i en la desigualtat. En 1954 Simon Kuznets tractava de donar un nou sentit a aquesta evolució amb una pregunta: «¿La desigualtat en la distribució dels ingressos augmenta o disminueix en el curs del creixement econòmic d’un país?».¹¹ Una pregunta que plantejava un problema tan fonamental com és el de mesurar els costos socials del creixement econòmic.

La resposta, expressada en termes del que s’anomena la «corba de Kuznets», sostenia que la desigualtat havia augmentat en una primera fase del creixement, però que va començar a minvar en un cert punt, a partir del qual s’iniciava un repartiment més equitatiu dels ingressos. En 1995 Van Zanden va aplicar aquest plantejament a la història econòmica d’Europa, que reinterpretava sostenint que hauríem tingut al llarg de l’edat moderna una associació entre creixement i desigualtat que es va interrompre a l’últim terç del segle XIX, entre 1870 i 1900, moment en què es va iniciar una fase en què

el creixement econòmic va anar habitualment acompanyat d’una disminució de la desigualtat. En conseqüència –afegia–, es pot argumentar que hi va haver una supercorba de Kuznets que va durar segles, i que va estar caracteritzada per una desigualtat en augment, fins que en algun moment del darrer terç del segle XIX es va produir un canvi de tendència i es va iniciar la disminució de la desigualtat que caracteritzaria el segle XX.¹²

Aquesta anàlisi la matisarien després altres investigadors, que mantindrien, però, la conclusió final de Kuznets i de Van Zanden: que en el darrer terç del segle XIX s’havia iniciat una nova fase de millora igualitària, que ens duria fins al segle XX, en què hi va haver guanys indiscutible en els índexs d’igualtat.¹³

El progrés, que havíem desallotjat del seu paper de motor essencial de la història, reapareixia almenys al segle XX i ens retornava l’esperança en el futur. El problema és que aquest canvi, que s’hauria iniciat a finals del segle XIX i que havia tingut la seva etapa més vigorosa en els trenta anys que van seguir a la fi de la Segona Guerra Mundial, va acabar sobtadament cap a 1975, i no s’ha recuperat en els darrers quaranta anys. Paul Krugman va analitzar aquest fenomen, al qual va donar el nom de «la gran divergència», una expressió que hauríem de matisar, anomenant-la «la gran divergència social», per diferenciar-la de l’àmplia literatura del que en història econòmica s’anomena «la gran divergència», que es refereix a les diferències en l’evolució econòmica dels països europeus i els asiàtics.¹⁴

En relació amb aquesta altra divergència, la de caràcter social que s’inicia cap a 1970, Krugman sosté que «les normes i institucions de la societat nord-americana han canviat, de manera que o han afavorit o com a mínim han fet possible un increment radical de la desigualtat». Prenent com a pretext la necessitat de superar els efectes de la crisi del petroli, es va emprendre aleshores la lluita contra els sindicats, completada per una sèrie d’acords de llibertat de comerç que van permetre a les empreses deslocalitzar la producció a altres països i importar després els seus productes, amb la finalitat d’afeblir la capacitat dels obrers locals de lluitar per millores de les condicions de treball i dels salaris.¹⁵

William I. Robinson ho explica a partir de la resposta dels interessos empresarials a la crisi dels anys setanta. Una classe capitalista transnacional que emergia en aquells moments va optar per reconstruir el seu poder trencant amb els obstacles que l’estat-nació i les demandes de les classes populars dels seus països oposaven a l’acumulació. Van crear aleshores el que es coneix com «el consens de Washington», un acord per a una reestructuració econòmica mundial com a base d’un nou ordre corporatiu transnacional, i van passar a l’ofensiva en la seva guerra contra les classes populars i treballadores.¹⁶

La crisi de 2007-2008 va agreujar encara aquesta evolució en tots els sentits. Però el problema més greu al qual ens enfrontem avui és el d’explicar per què, un cop passada la crisi, prossegueix cada vegada amb més força aquesta dinàmica d’augment de la desigualtat que comporta l’empobriment de la majoria. La qual cosa ens obliga a mirar més endarrere.

Una de les explicacions de la desigualtat actual que ha tingut més èxit ha estat la de Thomas Piketty en el seu llibre El capital al segle XXI, on nega que hi hagi hagut mai una dinàmica que hagi afavorit l’augment de la igualtat. La desigualtat és per a Piketty un tret permanent de la història humana.

En totes les societats i en totes les èpoques –diu– la meitat de la població més pobra en patrimoni no posseeix gairebé res (generalment entorn d’un 5% del patrimoni total), la desena part superior de la jerarquia dels patrimonis posseeix una clara majoria del total (generalment més d’un 60% del patrimoni total, i en ocasions fins a un 90%), i la població compresa entre aquests dos grups [...] té una part entre el 5 % i el 35% del patrimoni total.¹⁷

Aquest plantejament, que redueix la il·lusió de progrés dels anys feliços entre 1945 i 1975, quan semblava que les coses estaven canviant, a una simple conseqüència del «caos del període entre les dues guerres» i de «les fortes tensions socials que el van caracteritzar», liquida la història del progrés i retorna una certa estabilitat, o més aviat un cert estancament, a tota la història.¹⁸

El que passa és que no és veritat que estiguem avui en una etapa d’estabilitat en els nivells de desigualtat, sinó que un dels aspectes més alarmants de l’evolució actual de les nostres societats és que la desigualtat està experimentant un augment incontrolable, que ha portat a previsions tan angoixoses com la de l’informe d’Oxfam del 2015, que sosté que ens estem aproximant al moment en què, a escala planetària, l’u per cent dels més rics tindrà més riquesa que el 99 per cent restant.¹⁹

Una de les deficiències més greus de la major part de les interpretacions a què m’he estat referint fins ara és que estan construïdes exclusivament sobre les dades de l’economia, com si la seva evolució fos un procés que actua de manera autònoma. Un dels trets que sobta més en el llibre de Piketty és la total absència de qualsevol referència a la política en la seva interpretació del que ha passat al segle XX, fins al punt que la paraula «sindicats» hi apareix una sola vegada, a la pàgina 491. ¿Es pot interpretar l’evolució a llarg termini dels salaris i de les condicions de treball prescindint de l’actuació dels sindicats? Penso que no.

El mateix Piketty ha hagut de reaccionar, davant l’allau de les crítiques,²⁰ acceptant de considerar un factor que no apareix al seu llibre. En una entrevista de la primavera del 2015 deia: «Penso que el poder de la negociació és molt important per determinar les participacions relatives del capital i del treball en l’ingrés nacional».²¹

Uns anys abans, Acemoglu i Robinson havien examinat aquesta mena d’esquemes evolutius, com el de la corba de Kuznets, i els havien polititzat amb aquesta observació:

Quan el desenvolupament condueix a un augment de la desigualtat, pot induir a una inestabilitat política i forçar les elits dominants a una democratització [...] que porta a canvis institucionals que encoratgen la redistribució i redueixen la desigualtat.

Però aquesta no és una evolució mecànica, obligada, i les respostes polítiques poden ser diferents en un o altre lloc. La disminució de la desigualtat es produiria només en aquelles societats en què es podien desenvolupar «reformes polítiques [...] induïdes per l’augment de les tensions socials i la inestabilitat política» en resposta a la inquietud generada per la desigualtat.²²

La seva conclusió seria, per tant, que la desigualtat només canviava quan la tensió social i la inestabilitat política forçaven els poders establerts a fer concessions en el terreny del repartiment dels ingressos. Unes concessions que es realitzaven normalment a través de l’augment dels impostos, que permetien finançar els serveis socials que rep el conjunt de la població,²³ i del suport de l’estat a l’actuació dels sindicats per ajudar-los a negociar salaris i condicions de treball.²⁴

Veiem com canvien les visions de Kuznets o Van Zanden quan hi introduïm una dimensió política. Entre 1870 i 1900, quan consideren que s’inicia el canvi de tendència, el que trobem és la culminació de les lluites obreres del segle XIX, que van quallar en la Commune de París de 1871, que va fer néixer la por a una subversió total de l’ordre econòmic i social establert, o en la revolta de Haymarket, a Chicago, el 1886, que va acabar amb la mort a la forca de quatre treballadors, en un episodi que va donar lloc a la festa obrera del primer de maig.

Una por que seria alimentada de nou en 1917 per la revolució soviètica i per l’extensió del moviment comunista mundial, en moments de malestar social en què es registrava també un auge del moviment llibertari.

La politització ens pot ajudar igualment a entendre quan i per què es produeix el final d’aquesta època d’avenços de la igualtat, cap a 1975. És el resultat d’una evolució que comencen cap a 1968, amb el fracàs de la il·lusió del comunisme, quan la negativa dels dirigents comunistes francesos a donar suport a París a la revolució dels estudiants i, molt més encara, la incapacitat dels dirigents de la Unió Soviètica i dels països de la seva àrea d’acceptar el desafiament del programa de socialisme amb rostre humà que s’havia plantejat a Praga, demostrarien clarament que la seva vocació revolucionària havia acabat.

Ho il·lustra un dels documents més reveladors del desencant del comunisme soviètic, el diari d’Anatoly Chernyaev, que sostenia en 1972 que en aquells moments «el moviment comunista no és ara altra cosa que un afegit ideològic a la nostra política internacional».²⁵

S’havia acabat, en efecte, el cicle que Marx i Engels havien iniciat el 1848, que va tenir el seu moment més potent en la revolució de 1917, com a conseqüència de la qual es va estendre la por al fantasma del comunisme internacional. Aquesta por, que va sostenir la gran mentida de la guerra freda, ocultant el seu component de contrarevolució social, es va anar desmuntant gradualment, fins al moment en què la coalició dels interessos de la poderosa minoria de l’u per mil dels més rics, un cop perduda la por al fantasma revolucionari, va anar directament a la feina de combatre els sindicats, rebaixar els salaris i desballestar l’estat del benestar. S’havia acabat la corba de Kuznets i, amb ella, l’idil·li igualitari del segle XX.

La política va restar segrestada des d’aleshores en mans dels interessos empresarials. Un treball de Martin Gilens i Benjamin Page que analitza les teories dominants sobre la política als Estats Units arriba a la següent conclusió:

La majoria del públic nord-americà té poca influència sobre les polítiques que adopten els governs. Els nord-americans gaudeixen de molts dels trets bàsics d’una governança democràtica, com eleccions regulars, llibertat d’expressió i d’associació [...]. Però pensem que si la pràctica política la dominen poderoses organitzacions de negocis i un petit nombre de nord-americans rics, la pretensió que Amèrica del Nord sigui una societat democràtica està seriosament amenaçada.

El treball va ser ressenyat pel Washington Post amb un article que duia el títol d’«Els rics governen».²⁶

Aquests interessos van acabar controlant també, per les vies del finançament i del mecenatge, universitats, esglésies i institucions de tota mena.

La nostra democràcia està amenaçada de manera directa quan els rics compren els polítics –escrivia Robert Reich–, però no és menys perillosa la tranquil·la i encara més insidiosa compra de les institucions de què la democràcia depèn per investigar, exposar i mobilitzar les actuacions contra el que està passant.²⁷

Es tracta amb això de facilitar l’acceptació universal d’una situació que ens condemna a perpetuïtat al que Christine Lagarde, cap del Fons Monetari Internacional, va definir en una entrevista com «la nova mediocritat».

Estem en una situació en què és clar que han canviat les regles del joc social que van fer possible en el passat les conquestes que van conduir a l’estat de benestar. La socialdemocràcia, que havia tingut una part fonamental en aquestes conquestes, va acabar acceptant, com assenyala Hobsbawm,

la idea que el predomini del mercat fa innecessària la supervivència de la política, entesa en el sentit del que Habermas va definir com l’organització de l’‘esfera pública’, en la qual la gent forma les seves opinions i s’uneix per assolir objectius col·lectius. Però la sobirania del mercat –afegeix Hobsbawm– no és un complement de la democràcia liberal, sinó una alternativa a aquest sistema. De fet és una alternativa a tot tipus de política, ja que nega la necessitat de prendre les decisions polítiques, que són precisament decisions relacionades amb interessos comuns o de grup.²⁸

La forma com les noves regles afecten la situació dels treballadors resulta fàcilment visible en la degradació de les condicions a què es veuen sotmesos. Segons l’Organització Internacional del Treball un 48 per cent dels ocupats ho estan en llocs «vulnerables», amb el risc de no tenir ni uns ingressos assegurats ni accés a la seguretat social. Una situació que ha anat augmentant amb l’auge del «treball flexible», que es dóna cada vegada més en les empreses que ocupen un gran nombre de treballadors, on abunden els contractes de deu, de vuit i fins i tot de zero hores. Els contractes de poques hores, que no garanteixen un mínim de paga i obliguen els treballadors a estar sempre disponibles per quan se’ls necessiti, no solament vulneren les normes sobre estabilitat en el treball que s’havien guanyat en dos-cents anys de lluites sindicals, sinó que superen fins i tot les regles de l’esclavitud tradicional, en què el propietari tenia almenys l’obligació d’alimentar l’esclau.²⁹

Som en moments en què aquesta degradació del treball que ha fet aparèixer el fenomen del «treballador pobre», del que té ocupació però no aconsegueix el suficient per cobrir la seva subsistència –un estudi molt recent sobre les grans ciutats nord-americanes indica que el 42 per cent de les persones que recorren a obtenir aliments d’emergència tenen una ocupació–³⁰ s’atribueix a la fi del creixement: a un «estancament secular», en paraules de Larry Summers.³¹ Un plantejament que va sovint associat al de la decepció davant de les promeses incomplides de l’avenç tecnològic.³²

El que aquestes teoritzacions no ens expliquen és per què aquest estancament coincideix amb l’augment constant de la riquesa de l’u per mil dels més rics. I el que ens amaguen del tot són les bases polítiques que han fet possible aquest repartiment desigual dels costos de les crisis. Analitzant el capitalisme actual, l’economista xilè José Gabriel de Palma ens invita a descobrir la forma en què el neoliberalisme promou un tipus especial de ‘desordre’ que ajuda a legitimar la supremacia del capital, per tal com només ell pot prosperar en un entorn inestable i de riscos elevats.

En aquest escenari, afegeix, «la major part de les vigoroses lluites polítiques, socials i econòmiques que ens van aportar tanta civilització, des de la vaga del port de Londres en 1889, el Ford-T, la por del contagi dels ideals utòpics dels primers soviets, el New Deal i Keynes, tot s’ho ha endut el vent».³³

En la tasca comuna per cartografiar el panorama del món en què vivim, per trobar camins cap al futur que ens retornin l’esperança, als historiadors ens toca ara revisar la visió establerta en què es basava el vell relat sobre l’avenç imparable del progrés social, per reinterpretar-lo com una lluita entorn de la llibertat i la igualtat, que s’ha desenvolupat de manera incerta, amb victòries parcials i una llarga derrota final que amenaça el nostre futur.

Ens cal entendre bé el que ha passat per tal d’ajudar a trobar camins de sortida i mètodes de lluita que ens permetin evitar el risc en què estem de perdre del tot, i reprenc per a dir-ho les paraules de Palma, «la major part de les vigoroses lluites polítiques, socials i econòmiques que ens van aportar tanta civilització».

1. V. Gordon Childe: ¿Qué sucedió en la historia?, Barcelona, Crítica, 2002.

2. John Maynard Keynes: Ensayos de persuasión, Barcelona, Crítica, 1988, pp. 323-333.

3. Josef H. Reichholf: La invención de la agricultura, Barcelona, Crítica, 2009; Bernhard Wenninger: «Réponse culturelle aux changements climatiques rapides de l’Holocène en Méditerranée orientale», a Jean-François Berger (ed.): Des climats et des hommes, París, La Découverte, 2012, pp. 171-184; Steve Mithen: Thirst. Water and Power in the Ancient World, Londres, Weidenfeld and Nicolson, 2012, pp. 12-43; Jacob Weisdorff: «Why did the first farmers toil? Human metabolism and the origins of agriculture», a European Review of Economic History, 13, 2009, pp. 157-172; Kent Flannery i Joyce Marcus: The Creation of Inequality. How our Prehistoric Ancestors set the Stage for Monarchy, Slavery and Empire, Cambridge, Mass., Harvard University Press, 2012.

4. J. De Vries: La revolución industriosa. Consumo y economía doméstica desde 1650 hasta el presente, Barcelona, Crítica, 2009; Jan L. Van Zanden: The Long Road to the Industrial Revolution: the European Economy in a Global Perspective. 1000-1800, Leiden, Brill, 2009, «Wages and the standard of living in Europe, 1500-1800», a European Review of Economic History, 3, 1999, núm. 2, pp. 175-197; Robert C. Allen i J. L. Weisgorf: «Was there an ‘industrious revolution’ before the industrial revolution? An empirical exercise for England, c. 1300-1830», a Economic History Review, 64, 2011, pp. 715-729; Robert C. Allen et al. (eds.): Living Standards in the Past. New Perspectives on Well-Being in Asia and Europe, Oxford, Oxford University Press, 2005; Roderick Floud, Kenneth Wachter i Annabel Gregory: Height, Health and History. Nutritional Status in the United Kingdom, 1750-1980, Cambridge, Cambridge University Press, 1990; Roderick Floud et al.: The Changing Body. Health, Nutrition, and Human Development in the Western World Since 1700, Cambridge, Cambridge University Press, 2011.

5. En referència a Espanya, ens cal encara ajustar un model interpretatiu adequat; però els estudis antropomètrics mostren que la minva de l’estatura s’hi ha mantingut fins més tard que a la major part d’Europa, una afirmació que ve a coincidir amb els resultats de l’estudi sobre la mortalitat de Pérez Moreda, Reher i Sanz Gimeno, que mostren que la diferència entre les xifres d’esperança de vida d’Espanya i les de set països europeus avançats es va mantenir fins a començaments del segle XX. (José Miguel Martínez-Carrión: Anthropometric History of the Iberian World. Lessons we Have Learned, Documento de trabajo núm. 1108 de la Asociación Española de Historia Económica, octubre del 2011; Vicente Pérez Moreda, David-Sven Reher i Alberto Sanz Gimeno: La conquista de la salud. Mortalidad y modernización en la España contemporánea, Madrid, Marcial Pons, 2015, p. 26, mostren un empitjorament entre 1860-1864 i 1900-1904).

6. La versió tradicional a R. C. Allen: «Why the industrial revolution was British: commerce, induced invention and the scientific revolution», a Economic History Review, 64, 2011, pp. 367-384; la crítica, Jane Humphries: «The lure of aggregates and the pitfalls of the patriarchal perspective: a critique of the high wage economy interpretation of the British industrial revolution», a Economic History Review, 66, 2013, pp. 693-714, al qual va replicar Allen: «The high wage economy and the industrial revolution: a restatement», a Economic History Review, 68, 2015, pp. 1-22.

7. Sven Beckert: El imperio del algodón. El rostro oculto de la civilización industrial, Barcelona, Crítica, 2016.

8. Robert C. Allen: Revolución en los campos: la reinterpretación de la revolución agrícola inglesa, Zaragoza, Presas Universitarias, 2004, al qual cal afegir el capítol que dedica a la revolució agrícola a The British Industrial Revolution in Global Perspective, Cambridge, Cambridge University Press, 2009, pp. 57-79; E. L. Jones (ed.): Agriculture and Economic Growth in England, 1650-1815, Londres, Methuen, 1967; J. M. Neeson: Commoners: Common Right, Enclosure and Social Change in Common-Field England, 1700-1820, Cambridge, Cambridge University Press, 1993; Terry Coleman: The Railway Navvies: a History of the Men who Made the Railways, Londres, Penguin, 1968.

9. Federico Bozzini: Il furto campestre: una forma di lotta di massa nel Veronese e nel Veneto durante la seconda metà dell 800, Bari, Dedalo, 1977; Regina Schulte: The Village in Court, Cambridge, Cambridge University Press, 1994.

10. Steven Marcus: Engels, Manchester, and the Working Class, Nova York, Random House, 1974; John Lea i Geoff Pilling (eds.): The Condition of Britain. Essays on Friedrich Engels, Londres, Pluto Press, 1996.

11. Simon Kuznets: «Economic growth and economic inequality», a American Economic Review, XLV, 1955, núm. 1, pp. 1-28.

12. J. L. Van Zanden: «Tracing the beginning of the Kuznets curve: western Europe during the early modern period», a Economic History Review, 38, 1995, núm. 4, pp. 643-664. El model de la supercorba l’adoptaria també, generalitzant-lo per a Àsia, Osamu Saito a «Growth and inequality, the great and little divergence debate: a Japanese perspective», a Economic History Review, 68, 2015, núm. 2, pp. 399-419.

13. Philip T. Hoffman, David Jacks, Patricia A. Levin i Peter H. Lindert: «Real inequality in Europe since 1500», a Journal of Economic History, 62, 2002, núm. 2, pp. 322-355, matisaven l’anàlisi i dibuixaven una evolució amb alts i baixos. Els rics haurien tingut el seu període millor entre 1500 i 1650, una etapa en què els pobres sofrien «escassedat d’aliments, habitatge i terra». Després vindrien períodes d’evolució desigual, amb una nova etapa de crisi en els anys 1790-1815 i una millora final en el darrer terç del segle XIX.

14. Una literatura que té els seus orígens en Kenneth Pomeranz i en l’escola d’història econòmica de Califòrnia (Gunder Frank, Goldstone, etc.), sense oblidar les valuoses aportacions de Paul Bairoch, i que ha tingut després un extraordinari desenvolupament, del qual em limitaré a mencionar algunes aportacions recents, com Jeffery G. Williamson: Comercio y pobreza. Cuándo y cómo comenzó el atraso del Tercer Mundo, Barcelona, Crítica, 2012; Phillip T. Hoffman: ¿Por qué Europa conquistó el mundo?, Barcelona, Crítica, 2016, el número monogràfic d’Economic History Review, 64, 2011, SI, editat per Stephen Broadberry i Steve Hindle: Asia in the Great Divergence, etc.

15. Paul Krugman: Después de Bush, Barcelona, Crítica, 2008, pp. 141-170.

16. William I. Robinson: «Reform is not enough to stem the rising tide of inequality worldwide», a Truthout, 1 de gener de 2016.

17. Thomas Piketty: Le capital au XXIe siècle, París, Seuil, 2013, pp. 536-537.

18. Aquesta mateixa visió despolititzada del problema es donava ja al treball de Thomas Piketty i Emmanuel Saez: «The evolution of top incomes: a historical and international perspective», National Bureau of Economic Research Working Paper, núm. 11955, gener de 2006.

19. Oxfam International: Wealth: Having it all and wanting more, gener de 2015.

20. Per exemple, les de William I. Robinson a Global Capitalism and the Crisis of Humanity, Nova York, Cambridge University Press, 2014.

21. Antoine Dolcerocca i Gokhan Terzioglu: «Interview: Thomas Piketty responds to criticisms from the left», a Potemkin Review, spring 2015 issue.

22. Daron Acemoglu i James A. Robinson: «The political economy of the Kuznets curve», a Review of Development Economics, 6, 2002, núm. 2, pp. 183-203.

23. El tema de la redistribució a través de la despesa social dels governs seria una altra forma en què les explicacions polítiques –la pressió dels votants en societats democràtiques, per exemple– s’introduïen per explicar les millores en el terreny de la igualtat: Peter H. Lindert: «The rise of social spending, 18801930», a Explorations in Economic History, núm. 31, 1994, pp. 1-37; Sergio Espuelas: «The inequality trap. A comparative analysis of social spending between 1880 and 1930», a Economic History Review, 68, 2015, núm. 2, pp. 683-706.

24. En aquesta línia, tres economistes han fet una interessant aportació basada en una temptativa d’obtenir mesures de llarga durada de la desigualtat, que agafen tot el passat preindustrial, des de l’imperi romà, amb el propòsit d’investigar si «la desigualtat és una conseqüència de la revolució industrial». L’aspecte més interessant d’aquest treball és que els porta a calcular, usant índexs com el Gini o el Theil, el valor de les «fronteres de la possibilitat de desigualtat» i la «taxa d’extracció», que són intents de mesurar els límits màxims i el volum real del que podien extreure en un moment determinat els grups dirigents per al seu profit. B. Milanovich, P. Lindert i J. G. Williamson: «Measuring ancient inequality», National Bureau of Economic Research, Working Paper 13550, octubre de 2007, i, dels mateixos autors, «Preindustrial inequality», a Economic Journal, núm. 121, 2010, pp. 255-272.

25. Anatoly S. Chernyaev: The Diary of Anatoly S. Chernyaev, 1082, National Security Archive, 2012.

26. Martin Gilens i Benjamin I. Page: «Testing theories of American politics: Elites, interest groups, and average citizens» a Perspectives on Politics, 12, 2014, núm. 3, pp. 564-581.

27. Robert Reich: «The political roots of widening inequality», a American Prospect, Spring 2015; la darrera cita es de «The big chill: How big money is buying off criticism of big money», article al seu blog, 6 d’abril de 2015.

28. Aquesta cita enllaça dos textos que procedeixen d’E. Hobsbawm: Guerra y paz en el siglo XXI, Barcelona, Crítica, 2007, p. 110, i Cómo cambiar el mundo, Barcelona, Crítica, 2011, p. 424.

29. International Labor Organization, Global employment trends 2014, Ginebra, 2014, p. 11; Rowena Mason: «Jobseekers being forced into zero-hours roles», a The Guardian, 5 de maig de 2014.

30. The United States Conference of Mayors: Hunger and homelesness survey, Washington, desembre de 2015.

31. La millor anàlisi dels plantejaments de Summers es pot trobar al volum col·lectiu Coen Teulings i Richard Baldwin (eds.): Secular Stagnation: Facts, Causes and Cures, Londres, CEPR (VoxEU.org eBook) 2014. En la mateixa línia, en una interpretació històrica molt discutible, Robert J. Gordon: The Rise and Fall of American Growth, Princeton, Princeton University Press, 2016.

32. «Fins cap a 1970 tots crèiem que l’avenç de la tecnologia faria en el futur el que havia fet en el passat: produir una ràpida i indiscutible millora en gairebé cada aspecte de la vida. Però no ha estat així. I encara que factors socials –sobretot una desigualtat en augment– han tingut un paper important en aquesta decepció, no deixa de ser veritat que la tecnologia no ha complert les nostres expectatives». Paul Krugman: «Things to celebrate, like dreams of flying cars», a New York Times, 25 de desembre de 2015.

33. José Gabriel de Palma: «Homogeneous middles vs. Heterogeneous tails, and the end of the ‘Inverted-U’: the share of the rich is what it’s all about», Cambridge Working Papers in Economics, 1111, gener de 2011, pp. 39-40.

Il·lustríssima Senyora Secretària General de la Universitat de València,

autoritats acadèmiques,

doctor Josep Fontana,

membres de la comunitat universitària,

senyores i senyors, amigues i amics:

En un acte com el de hui, que uneix el lliurament dels Premis Extraordinaris de Doctorat amb la investidura del professor Josep Fontana com a Doctor «Honoris Causa», em permetran que les meues primeres paraules siguen de càlida benvinguda alhora que de recordatori de la tradició universitària que hui revesteix de solemnitat aquest acte acadèmic.

Benvinguda a l’edifici històric, la Nau, seu històrica de la Universitat des de la seua fundació en el segle quinze pels jurats de la ciutat de València, reprenent la voluntat de constitució d’un Estudi General que havia expressat el rei Jaume I en el segle tretze.

Benvinguda a aquest Paranimf de la Universitat de València, «Teatre Acadèmic» construït al segle disset i remodelat, en la seua configuració actual, fonamentalment en el segle dinou.

Al llarg de la història d’Europa, la Universitat, una de les seues institucions més antigues, ha estat fundada per donar resposta a les necessitats de la societat i certament la nostra és un bon exemple.

Clau en la formació de ciutadans i ciutadanes capaços de desenvolupar-se en un món creixentment global, interconnectat, complex i canviant, ple d’incerteses, encara que probablement els distingits historiadors ací presents dirien: i quan no ho ha estat!

Tornarem a la història i somniarem el futur, però ara és el moment de felicitar-vos a totes i tots, doctores i doctors per la Universitat de València, que heu rebut el diploma acreditatiu del Premi Extraordinari de Doctorat. ENHORABONA!

Us felicitem, en nom de tota la comunitat universitària, tant a vosaltres, com a les vostres famílies i les persones més pròximes.

Amb aquest acte solemne, que reprodueix l’antic cerimonial universitari, volem tras-lladar-vos la consideració institucional de la Universitat de València en forma de reconeixement acadèmic pels vostres mèrits en haver assolit aquesta distinció.

Rebeu vosaltres, però també els directors i directores de la vostra tesi, així com els departaments, instituts i centres on heu desenvolupat el vostre treball, la felicitació institucional i acadèmica per aquest guardó.

Un guardó que es lliura juntament amb un acte d’investidura de Doctor «Honoris Causa» per tal d’encoratjar-vos a continuar alimentant la inquietud i la il·lusió que va motivar la realització de la vostra tesi doctoral, les vostres primeres investigacions, el vostre esperit de recerca del coneixement nou, contribuint així a l’avanç de la ciència i el coneixement, donant resposta a les grans qüestions que es planteja la nostra societat.

Doctores i doctors, heu obtingut el màxim reconeixement acadèmic per aquesta Universitat, la Universitat de València, més de cinc vegades centenària, destacada per la qualitat de la seua docència i de la seua producció científica, compromesa amb la nostra cultura i la nostra llengua, oberta al món però arrelada al seu territori.

Us demane que mantingueu la vostra vinculació emocional i afectiva amb la nostra antiga i històrica universitat, la vostra alma mater per sempre, així com el vostre compromís amb el que representa la ciència i el coneixement i el valor social de l’educació, si de veritat volem fer realitat el desig expressat al model social europeu, un benestar basat en un creixement intel·ligent, sostenible i inclusiu.

Passe ara a felicitar el professor Josep Fontana per la seua re-incorporació al Claustre de doctors i doctores de la Universitat de València, en virtut de l’acord de Consell de Govern, a proposta del rector, a petició de la Junta de la Facultat de Geografia i Història, amb l’adhesió de la Junta de la Facultat d’Economia.

Una decisió que ha tingut en compte, com ens ha llegit la senyora secretària general de la Universitat, els rellevants mèrits acadèmics que concorren en la seua distingida trajectòria universitària, científica i professional, amb una important repercussió en la historiografia en el nostre país, la seua labor editorial, el seu mestratge i el reconeixement merescut de la seua obra, tant al seu entorn com internacionalment.

Un magisteri que representa un exemple i un estímul per a nombrosos investigadors però també molt especialment en el nostre àmbit, atesa la seua vinculació amb la Universitat de València.

Vull expressar el reconeixement institucional per l’esplèndida laudatio pronunciada pel professor Pedro Ruiz, rector que ha estat d’aquesta Universitat, posant en relleu la dimensió intel·lectual del professor Fontana, així com la seua estreta relació amb la Universitat de València en un període de conformació de la nostra Facultat de Ciències Econòmiques i Empresarials, actual Facultat d’Economia, en la qual insignes catedràtics universitaris deixaren una empremta que va crear escola.

Rector Ruiz, us felicite per la vostra magnifica intervenció.

Agraïsc també, en nom de la Universitat de València, la generositat i actuació de l’altre padrí, Prof. Vicent Soler, Conseller d’Hisenda i antic degà de la Facultat d’Economia.

Així com de la Comissió d’Acompanyament, formada pels professors Ester Alba, degana de la facultat de Geografia i Història; Jose Manuel Pastor, degà de la Facultat d’Economia, Joan Romero i Antoni Furió. A tots ells, gràcies.

Professor Fontana, enhorabona per la vostra magnífica lectio.

Una veritable lliçó magistral que ens ha permès avançar pel recorregut de la lectura de la història des d’una òptica social.

Com assenyalàveu a l’inici de la lectio, la vostra generació va partir d’un relat de progrés ininterromput de la societat al llarg de la història, encoratjant-vos a una aspiració d’una mena de futur permanentment millor.

En els temps actuals que vivim, la greu crisi financera, econòmica i fiscal, de fondes implicacions socials, ha colpejat amb força tant les conviccions més sòlides de la nostra societat, com els anhels de progrés de la ciència i de l’Estat del Benestar.

Un Estat del Benestar, un model social europeu, que ha estat posat en dubte en nombroses ocasions, sobre la base d’una inviabilitat econòmica agreujada no sols per la crisi sinó per unes polítiques de consolidació fiscal que han estat profundament contestades tant per part de la ciutadania com per nombroses institucions, entre elles aquesta Universitat.

Els òrgans de govern de la Universitat de València s’han pronunciat, en reiterades ocasions, en contra d’unes polítiques que entenem que han minvat el principi constitucional de l’autonomia universitària en la seua organització acadèmica i de personal, apujant les taxes universitàries i desvirtuant el sentit de les beques, reduint els recursos disponibles per al desenvolupament de la nostra activitat docent i investigadora, i la nostra missió cultural, condicionant la competitivitat futura del teixit productiu, i provocant una pèrdua, potser irreparable, de talent en la nostra societat.

Unes polítiques que, a més, han colpejat les aspiracions de tota una generació, trencant trajectòries investigadores en acabar amb línies de recerca, provocant una autèntica emigració científica i del talent, de les quals s’han beneficiat altres societats, fent pròpia una inversió en coneixement feta per la nostra societat.

Unes polítiques de consolidació fiscal que en aquest mateix Paranimf han estat denominades «obra teatral de moralitat» pel professor Paul De Grauwe en la seua investidura com a Doctor «Honoris Causa».

Posicionaments semblants han estat expressats per altres Honoris Causa recentment investits per la Universitat de València, com Sami Naïr, reflexionant sobre la crisi del capitalisme i la construcció europea, Pascual Sala, respecte al valors constitucionals, i Muñoz Machado –que, per cert, ha definit en una publicació seua recent el nostre nou honoris com «historiador e intelectual admirable»–, dissertant sobre la pobresa i evocant la figura de Lluís Vives.

Doncs bé, si creiem en la centralitat de la ciència en la societat, si creiem que l’educació és el projecte social més important, si ho creiem de debò, llavors, no caminem cap enrere.

Com ha esmentat el professor Fontana, en el relat més recent de la història s’ha evidenciat que el progrés anava en paral·lel a períodes de desigualtat, com assenyalen també altres investigadors citats en la seua erudita intervenció.

Les polítiques patides durant aquests últims anys han d’acabar-se, d’una vegada per totes, i cal promoure un gran pacte de govern, un ampli consens social i polític per l’educació i per la ciència.

La Universitat de València ha fet costat al nou govern de la Generalitat en la seua reivindicació d’un pacte social per la ciència i d’un model de finançament just per al nostre país, una reivindicació avalada per informes dels economistes de la nostra Universitat, entre d’altres.

És temps de teixir nous acords per construir el futur.

Un futur inclusiu, que no excloga dels serveis públics cap individu, que permeta a cada persona desenvolupar-se amb llibertat, i on no existisquen desigualtats vinculades amb el gènere o la diversitat funcional.

La Universitat Pública ha garantit al llarg de les darreres dècades el progrés científic del país, ha democratitzat el coneixement estenent l’ensenyament superior a tots els estrats de la societat, ha incorporat la dona a l’espai públic, ha transferit ciència als sectors productius, ha creat cultura i difós els avanços científics, fomentant el debat i el pensament crític.

Com diuen els nostres estatuts, treballant al «servei del desenvolupament intel·lectual i material dels pobles, del progrés del coneixement, de la pau, de la igualtat entre les dones i els homes i de la defensa ecològica del medi ambient».

Tot aquest valor de la Universitat Pública el tenim hui al davant. I acabe ja.

La Universitat és memòria, memòria viva, perquè des de les seues arrels baixmedievals i renaixentistes alça amb fermesa el seu tronc i estén les seues branques d’arbre de la ciència cap al futur, cap a l’avenir de la societat que l’ha sabut crear i l’ha volgut acréixer.

Aqueix és precisament el significat de crescat i floreat del Gaudeamus que escoltarem ara mateix al final d’aquest acte.

Un futur, un avenir que ens ha d’il·lusionar i que hem de voler amb tota la nostra voluntat universitària.

Un futur, un pervindre, que, estic segur, ple d’il·lusió i de voluntat, hui, en aquest solemne acte acadèmic, està representat per vosaltres, les persones guardonades amb el premi extraordinari de doctorat en reconeixement institucional i acadèmic dels vostres mèrits i treball, del vostre talent i esforç.

La Universitat de València s’honora comptant amb el Doctor Josep Fontana com a nou Doctor Honoris Causa. Un universitari complet i compromès.

Estic segur que el nou Honoris s’uneix a nosaltres per a reiterar l’enhorabona als premis extraordinaris de doctorat i per a encoratjar-vos a continuar en l’esforç de la recerca de la «saviesa e bon saber».

Enhorabona i moltes gràcies per la vostra amable atenció i assistència a aquest acte.

BIBLIOGRAFIA DEL DOCTOR

JOSEP FONTANA

OBRA DE JOSEP FONTANA*

Llibres

1961
La revolució de 1820 a Catalunya, Barcelona, Rafael Dalmau editor.

1963
Aribau i la indústria cotonera a Catalunya, Barcelona, Rafael Dalmau editor.

1971
La quiebra de la monarquía absoluta, 1814-1820. La crisis del Antiguo Régimen en España, Barcelona, Ariel (2.ª ed. revisada, 1974; 3.ª ed., 1978; 4.ª ed., 1983; 5.ª ed., 1987. Nova edició augmentada, Crítica, 2002, reeditada per RBA en 2005).

1973
Hacienda y estado en la crisis del antiguo régimen español, 1823-1833, Madrid, Instituto de Estudios Fiscales, 1973 (2.ª ed., Madrid, Instituto de Estudios Fiscales, 2001).

Cambio económico y actitudes políticas en la España del siglo XIX, Barcelona, Ariel (2.ª ed. revisada, 1975; 3.ª ed., 1980; 4.ª ed., 1981; 5.ª ed., 1983).

1974
La historia, Barcelona, Salvat. Traducció alemanya: Geschichte: Objektivität und Parteinahme in der Geschichteschreibung, Reinbek bai Hamburg, Rohwolt, 1979; traducció francesa, París, R. Laffont.

1977
La revolución liberal: política y hacienda en 1833-1845, Madrid, Ministerio de Hacienda-Instituto de Estudios Fiscales (2.ª ed., 2001).

1979
La crisis del Antiguo Régimen, 1808-1833, Barcelona, Crítica (2.ª ed. revisada i ampliada, 1983; 3.ª ed., 1992).

1980
La hacienda en la historia de España: 1700-1931, Madrid, Ministerio de Hacienda-Instituto de Estudios Fiscales.

1981
La invasió napoleònica, Barcelona, Universitat Autònoma de Barcelona.

1982
Historia: análisis del pasado y proyecto social, Barcelona, Crítica (2.ª ed., 1999; 3.ª ed., 2013). Traducció portuguesa: História: análise do passado e projeto social, Bauru (Sao Paulo), Edusc, 1998.

La economía española al final del Antiguo Régimen. III. Comercio y colonias, Madrid, Alianza Editorial/Banco de España.

1985
Reflexions metodològiques sobre la història local, Cercle d’Estudis Històrics i Socials (en col·laboració amb Josep M.ª Fradera i Enric Ucelay Da Cal).

América y la crisis del Antiguo régimen, Quito, Flacso.

1986
Guerra y hacienda: la hacienda del gobierno central en los años de la Guerra de la Independencia (1808-1814), Alacant, Institut Juan Gil-Albert (en col·laboració amb Ramon Garrabou).

España bajo el franquismo, edició a cura de Josep Fontana, Barcelona, Crítica (2.ª ed., 2000).

1988
La fi de l’Antic Règim i la industrialització (1787-1868). Vol. V de la Història de Catalunya, dirigida per Pierre Vilar, Barcelona, Edicions 62 (2.ª ed., 1992; 1998; 6.ª ed., 2003).

Historia Universal, X: La era de las revoluciones, Barcelona, Planeta.

1992
La història després de la fi de la història: reflexions i elements per a una guia dels corrents actuals, Vic, Eumo editorial. Versió castellana: La historia después del fin de la historia: reflexiones acerca de la situación actual de la ciencia histórica, Barcelona, Crítica, 1992. Traducció portuguesa: História depois do fin da história, Bauru (Sao Paulo), Edusc, 1998.

1994
Europa ante el espejo, Barcelona, Crítica, 1994 (2.ª ed., 2000; 3.ª ed., Austral, 2013). Traducció anglesa: The distorted past. A reinterpretation of Europe, Oxford, Blackwell, 1995; traducció francesa: L’Europe en procès, París, Éditions du Seuil, 1995, amb un prefaci de Jacques Le Goff; traducció alemanya: Europa im Spiegel: eine kritische Revision der europäischen Geschichte, Munic, C.H Beck, 1995; traducció japonesa: Tokio, Heibonsha, 2000; traducció txeca: Europa pred zrcadlem, Praga, Nakladatelstvi Lidove noviny, 2001; traducció portuguesa: A Europa diante do espelho, Bauru (Sao Paulo), Edusc, 2005; traducció romanesa: Europa în fata oglinzii, Iasi, Polirom, 2003; traducció a l’euskera: Europa ispiluaren aurrean, Donostia, Gaiak Argitaldaria, 2007; traducció turca: Çarpitilmis Geçmise Ayna. Avrupa’nin Yeniden Yorumlanmasi, Literatur Yayincilik, 2003; traducció russa, signat el contracte amb Alexandria Publishing and Humanities Agency, San Petersburg, el 14-VII-2016; xinesa, signat el contracte.

Introducció a l’estudi de la història, Barcelona, Crítica. Versió castellana: Introducción al estudio de la historia, Barcelona, Crítica, 1999; traducció portuguesa: Introduçâo ao estudio da història geral, Bauru (Brasil), Edusc, 2000. Edició especial abreujada: Neuquén (Argentina), Facultad de Humanidades, 2003. Edició catalana actualitzada, publicada com «Material docent de la UOC». Barcelona, UOC, 2015.

1999
Los nacionalismos. Globalización y crisis del estado-nación, Madrid, Consejo General del Poder Judicial (en col·laboració amb Javier Corcuera Atienza i José María Ripalda).

2000
La història dels homes, Barcelona, Crítica. Versió castellana: La historia de los hombres, Barcelona, Crítica (2.ª ed., 2002; 3.ª ed., 2005; 4.ª ed., 2013). Traducció portuguesa: A història dos homens, Bauru (Sao Paulo), Edusc, 2004.

2001
Passat i present, claus d’interpretació, Girona, Universitat de Girona-Ajuntament de Girona.

Hacienda y Estado en la crisis final del Antiguo Régimen español, Madrid, Instituto de Estudios Fiscales.

2003
La revolució liberal a Catalunya, Lleida, Eumo/Pagès.

La globalización en una perspectiva histórica, Oviedo, Universidad de Oviedo.

¿Para qué sirve la historia en un tiempo de crisis?, Bogotá, Ediciones Pensamiento Crítico.

2005
Aturar el temps: la segona restauració espanyola, 1823-1834, Barcelona, Crítica. Versió castellana: De en medio del tiempo: la segunda restauración española, 1823-1834, Barcelona, Crítica, 2006 (2.ª ed., 2013).

La construcció de la identitat: reflexions sobre el passat i sobre el present, Barcelona, Base (2.ª ed., 2006). Traducció al gallec: A construción da identidade e outros traballos de historia, Ames, Edicións Laiovento, 2007.

2007
La época del liberalismo. Vol. VI de la Historia de España dirigida per Josep Fontana i Ramón Villares, Barcelona-Madrid, Crítica-Marcial Pons (2.ª ed., Círculo de Lectores, 2008).

2008
La guerra del Francès (1808-1814), Barcelona, Pòrtic.

2009
Catalunya: el futur des de l’esquerra, Barcelona, Associació UPEC-Universitat Progressista d’Estiu de Catalunya.

2010
L’ofici d’historiador, Girona, Documenta Universitaria.

2011
La historia que se piensa. Conferencias, clases y conversaciones en Chile, Edició i introducció de Pablo Aravena, Concepción (Xile), Ediciones Escaparate.

Por el bien del imperio: una historia del mundo desde 1945, Barcelona, Pasado & Presente (2.ª ed., Círculo de Lectores, 2012; 3.ª ed., 2013).

2013
El futuro es un país extraño: una reflexión sobre la crisis social de comienzos del siglo XXI, Barcelona, Pasado & Presente.

Doctor Honoris Causa, Girona, Universitat de Girona (amb els parlaments de Josep Fontana, Ramon Garrabou i Jordi Nadal).

2014
La formació d’una identitat: una història de Catalunya, Vic, Eumo.

2015
Para una historia de la historia marxista, edició de Pablo Aravena, Concepción (Xile), Ediciones Escaparate.

2017
El siglo de la revolución: una historia del mundo desde 1914, Barcelona, Crítica.

Articles

1955
«Sobre el comercio exterior de Barcelona en la segunda mitad del siglo XVII», Estudios de historia moderna, V (en realitat 1957), pp. 199-219.

1961
«La vieja bolsa de Barcelona, 1851-1914», Documentos y estudios, VIII, juliol, Barcelona, Instituto Municipal de Historia, pp. 13-70.

1962
«Aspectos de la agricultura catalana», Información comercial española, 342, febrer, pp. 121-128.

1967
«El ‘Censo de frutos y manufacturas’ de 1799: un análisis crítico», Moneda y crédito, 101, juny, pp. 54-68.

«Una edición inadmisible: la de las memorias de hacienda de Garay, por el padre Federico Suárez Verdeguer», Moneda y crédito, 103, desembre, pp. 113-118.

1970
«Colapso y transformación del comercio exterior español entre 1792 y 1827. Un aspecto de la crisis de la economía del Antiguo régimen en España», Moneda y crédito, 115, desembre, pp. 3-23.

1972
«Canvi econòmic i actituds polítiques», Recerques: Història, economia i cultura, 2 (Número dedicat a Política i economia a la Catalunya del segle XX), pp. 7-32.

«La supervivencia del mito de la única contribución», Hacienda pública española, 17, pp. 111-119.

1974
«Ascens i decadència de l’escola dels ‘Annales’», Recerques: Història, economia i cultura, 4, 1974 (Número dedicat a Orígens del capitalisme), pp. 283-298. (Traducció castellana a É. Balibar i altres, Hacia una nueva historia, Madrid, Akal, 1976, pp. 109-127; traducció portuguesa a Revista trimestral de Histórias e Ideias (Porto), 1, 1979, pp. 65-79).

«Mendizábal y la desamortización civil», Hacienda pública española, 27, pp. 75-80.

«Textos para la historia de la hacienda española», Hacienda pública española, 27, pp. 201-222.

1975
«El problema de los ‘emancipados’ cubanos ante el Consejo de estado español, 1828», Revista de la Biblioteca nacional José Martí (La Habana), 66, 2, maig-agost de 1975, pp. 89-98.

1976
«José López Juana Pinilla, una gran figura de la Hacienda española del siglo XIX», Hacienda pública española, 38, 1976, pp. 93-100.

«Ordenación legal y realidad histórica: la reforma de la hacienda durante el reinado de Fernando VII», Revista de Historia del Derecho (Granada), 1, pp. 247-259.

«La Representación sobre los medios de organizar un sistema de Hacienda de José López Pinilla (1816)», Hacienda pública española, pp. 271-314.

1977
«De Adam Smith a Karl Marx», Investigaciones económicas, 2, pp. 5-21.

«Maurice Dobb y el problema histórico de la transición del feudalismo al capitalismo», Investigaciones económicas, 4, pp. 7-14.

1978
«La crisis agraria de comienzos del siglo XIX y sus repercusiones en España», Hacienda pública española, 55, 1978, pp. 177-190 (reproduït posteriorment a Ángel García Sanz i Ramon Garrabou (eds.), Historia agraria de la España contemporánea, I, Barcelona, Crítica, 1985, pp. 103-128).

1979
«Repressió ideològica i censura en la dècada de 1823-1833», Estudis Universitaris Catalans, XXIII (Estudis de llengua i literatura catalanes oferts a R. Aramon i Serra), Barcelona, Curial, 1979, pp. 205-213.

1980
«Crisi camperola i revolta carlina», Recerques: Història, economia i cultura, 10, pp. 7-16.

1981
«La financiación de la guerra de la Independencia», Hacienda pública española, 69, pp. 209-217. (Una versió prèvia, més breu, aparegué al volum col·lectiu La invasió napoleònica, Barcelona, Universitat Autònoma, 1981, pp. 7-20.)

1984
«La crisis del Antiguo Régimen en España», Papeles de economía española, 20, pp. 49-61.

«Semblanza de Don Jaume Vicens Vives», Papeles de economía española, 20, pp. 422-424.

1985
«Bastardos y ladrones», Revista de Occidente, 45, febrer (número dedicat a La ética de la sociedad civil), pp. 83-100.

«La Història de les Mentalitats: una polèmica oberta», Manuscrits: Revista d’història moderna, 2, desembre, pp. 31-56 (amb Lluís Roura i Aulinas).

1986
«Reflexiones sobre la naturaleza y las consecuencias del franquismo», Debats, 15, març, pp. 28-36.

1987
«Per què van envair Espanya els Cents Mil Fills de Sant Lluís? La revolució espanyola del 1820 en una perspectiva europea», Recerques: Història, economia i cultura, 19 (número dedicat a Homenatge a Pierre Vilar, vol. I), pp. 17-33.

«El alimento del estado», Hacienda pública española, 108-109, [1989], pp. 157-168.

1987-1988
«América y las reformas del siglo XVIII», Andes, Santiago de Chile, IV (1987), nº 6, pp. 77-92. «Del trabajador del campo al trabajador especializado», Sociología del trabajo, 2 (número dedicat a ¿El fin de la división del trabajo? El debate actual en la sociología alemana), pp. 143-151.

1988
«Pierre Vilar y la renovación de la ciencia histórica», Pasado y presente (Lima), I, 1, agost de 1988, pp. 59-62.

1989
«Don Ramón Carande y la historia económica», Cuadernos hispanoamericanos, 465 (número dedicat a Homenaje a Ramón Carande), pp. 123-133.

1990
«Contra la unanimitat», Afers: fulls de recerca i pensament, 5, 10, pp. 533-536. «Sobre el concepto y función de los Imperios: algunas reflexiones», Manuscrits: Revista d’història moderna, 8 (número dedicat a La Revolución Francesa), pp. 9-16.

1992
«Catalunya i Europa: entre el passat i el futur», lliçó inaugural del curs 1992-1993 a la Universitat Pompeu Fabra, Barcelona, Universitat (reproduïda també a El País, «Quadern», 8 d’octubre de 1992, pp. 2-3, i a TGV Revista d’humanitats (Vilanova i la Geltrú), 2, 1992, pp. 33-37).

«Per una universitat catalana», lliçó inaugural del curs 1992-1993 a la Universitat de Girona, el 28 d’octubre del 1992, Girona, Universitat (reproduïda també a Afers: fulls de recerca i pensament, 8, 15, 1993, pp. 217-224).

1993
«Un viatge i cinc centenaris», Recerques: Història, economia i cultura, 27 (número dedicat a 1492), pp. 7-18.

1994
«E. P. Thompson, hoy y mañana», Historia social, 18 (número dedicado a E. P. Thompson), pp. 3-7.

«El meu Ferran Soldevila», El contemporani: revista d’història, 2, pp. 11-13.

«Las reglas y el juego: Algunas reflexiones históricas sobre la corrupción», Hacienda pública española, núm. extra 1, El fraude fiscal en la historia de España, pp. 25-29.

«López Ballesteros y la reforma de la Hacienda: algunas reconsideraciones», Hacienda pública española, núm. extra 2, El sector público español: una panorámica actual. Homenaje al profesor Enrique Fuentes Quintana, pp. 57-61.

1997
«Campesinos, burgueses y revoluciones: Notas sobre algunos libros importantes», Noticiario de historia agraria: Boletín informativo del seminario de historia agraria, 14, pp. 215-219.

«Los campesinos en la historia: reflexiones sobre un concepto y unos prejuicios», Historia social, 28, 1997, pp. 3-11.

«La industrialización, una perspectiva a largo plazo: presentación», Papeles de economía española, 73 (número dedicat a Tribuna joven: Los nuevos historiadores ante el desarrollo contemporáneo de España), pp. 32-34.

1998
«L’arxiu com a testimoni de vida», Lligall: revista catalana d’Arxivística, 12, pp. 7-12.

«Archives as witness of life», Lligall: revista catalana d’Arxivística, 12, pp. 13-18.

«Cataluña en la España contemporánea», Cuadernos de derecho judicial (número dedicat a Los nacionalismos: globalización y crisis del estado-nación, dirigit per Francisco Javier Corcuera Atienza), pp. 193-212.

«Estado, nación e identidad», Travesía. Revista de historia económica y social (Universidad Nacional de Tucumán), 1, pp. 5-16.

«Perspectivas de la historia económica», Andes. Antropología e historia (Universidad Nacional de Salta), 9, pp. 39-56.

«La historia hacia el tercer milenio», Brocar: Cuadernos de investigación histórica, 22 [1999], pp. 169-180.

1999
«En reconeixement de María Carmen García Nieto», Materials del Baix Llobregat, 5, pp. 97-98.

«Reflexions entorn del dossier ‘Teoria de l’arqueologia’ de la revista Cota Zero», Cota Zero, 15, pp. 120-123.

2000
«La II República: un proyecto reformista para España», Sistema: Revista de ciencias sociales, 154, gener, pp. 21-32.

«Ernest Lluch i l’alternativa catalana», Revista econòmica de Catalunya, 42 (número dedicat a Ernest Lluch, In memoriam 1937-2000), pp. 92-93.

2001
«L’epistolari de Jaume Vicens Vives», Manuscrits: Revista d’història moderna, 19 (número dedicat a Nacions abans del nacionalisme. Entre el debat conceptual i la investigació històrica), pp. 157-162.

«El franquisme i els catalans.: La necessària recuperació d’un passat incòmode», El contemporani: revista d’història, 23, pp. 21-22.

2002
«La función de la historia», Eidon, Revista de la Fundación de Ciencias de la Salud, 10, juny-setembre de 2002, pp. 54-55.

«En els inicis de la Catalunya contemporània: l’economia a la segona meitat del segle XVII», El segle de l’absolutisme, 1714-1808, Barcelona. Quaderns d’història, 7, Barcelona, Ajuntament, [2003], pp. 13-21.

2003
«¿Qué historia enseñar?», Clio & asociados: La historia enseñada, 7, pp. 15-26.

«Recuperar la història de la Segona República Espanyola», Revista HMiC: història moderna i contemporània, 1, p. 11.

2004
«La Guerra de Successió: els motius de Catalunya», Revista de Dret Històric Català, 3, pp. 11-23.

«La utopía franquista: la economía de Robinson Crusoe», Cuadernos de historia del derecho, núm. extra 1 (número dedicat a Homenaje al profesor Dr. D. José Manuel Pérez Muñoz-Arranco), pp. 97-103.

«La utopía franquista: la economía de Robinson Crusoe», Cuadernos de Historia del Derecho, vol. extraordinario («Homenaje al profesor José Manuel Pérez-Prendes Muñoz-Arraco»), pp. 97-103.

2005
«Bases per a una nova transició», Revista HMiC: història moderna i contemporània, 3, pp. 7-16.

«Political representation and social progress: An interpretative approach», Parliaments, Estates and Representation, 24, novembre de 2004, pp. 1-11. (També a J. Sobrequés et al., Actes del 53è Congrés de la Comissió Internacional per a l’Estudi de la Història de las Institucions Representatives i Parlamentàries, Barcelona, Parlament de Catalunya/Museu d’Història de Catalunya, I, pp. 87-114; text català i traducció anglesa).

2006
«¿Qué historia para el siglo XX?», Analecta: revista de humanidades, 1, pp. 1-12.

2007
«70 anys de socialisme comunista. El PSUC (1936-2006)», L’Avenç: Revista d’història i cultura, 320, gener, «Papers del Museu d’història de Catalunya»,18, pp. 2-6.

2008
«La historia de la Transición: una propuesta crítica», Cuadernos de Çafra. Estudios sobre la historia de Zafra y el Estado de Feria, VI, pp. 177-194.

2008-2009
«El proyecto económico del primer franquismo», Revista de Historia de Jerez, 14-15 (Homenaje a Antonio Cabral), pp. 55-65.

2009
«La nova historiografia de la guerra freda», Segle XX: revista catalana d’història, 2, pp. 107-119.

«Els moviments socials i la lògica de la revolta», Materials del Baix Llobregat, 15, pp. 109-112.

2010
«La trama social de la historia agraria», Revista de Estudios Marítimos y Sociales (Mar del Plata, Argentina), any 3, núm. 3, novembre, pp. 108-114.

2011
«En torno al significado de la independencia», Historia y Memoria (Tunja), 2, pp. 11-32. I a Cuadernos de Historia (Santiago de Chile), 33, pp. 7-21.

«Espacio global y larga duración; sobre algunas nuevas corrientes de la Historia», Historia 396 (Valparaíso), vol. 1, núm. 2, pp. 237-246.

2012
«Espacio global y tiempo profundo: nuevas corrientes de la historia», Tiempo y sociedad. Revista de historia y humanidades (Oviedo), 7, març-juny, pp. 5-17.

«Los usos de la Historia: una reflexión sobre el agua», Vínculos de Historia, 1 (número dedicat a El agua en la historia: usos, técnicas y debates), pp. 115-125.

2013
«Edward P. Thompson y La formación de la clase obrera en Inglaterra», Historia, trabajo y sociedad, 4, 2013, pp. 211-214.

«Edward P. Thompson y La formación de la clase obrera en Inglaterra», Sociología Histórica: Revista de investigación acerca de la dimensión histórica de los fenómenos sociales (Múrcia), 3 (número dedicat a 50 años de «La formación de la clase obrera en Inglaterra» de E. P. Thompson), pp. 5-8.

«Els meus arxius», Lligall: revista catalana d’Arxivística, 35 (número dedicat a Ponències i experiències del XIV Congrés d’Arxivística de Catalunya. Barcelona, 23, 24 i 25 de maig de 2013), pp. 11-17.

2014
«Eric Hobsbawm: el historiador como intérprete del presente», Ayer, 93, pp. 241-250.

«Los estudios comparativos de hacienda y su importancia para la comprensión de la formación del estado en Hispanoamérica en el siglo XIX», Revista de Historia (Universidad Nacional de Costa Rica), 69 [2015], pp. 7-11.

«La formación de E. P. Thompson», a Historia & Perspectivas (Universidade Federal de Uberlândia), 1 especial, pp. 17-32.

«El futuro de la historia económica», História económica & Historia de empresas (Brasil), vol. 17, núm. 1, pp. 9-27.

«París, maig de 1968: el testimoni de Núria Sales», Recerques: Història, economia i cultura, 68 (número dedicat a Homenatge a Núria Sales), pp. 193-198.

2015
«A look at the problem of inequality», Revista de historia industrial, 57, pp. 13-22.

«Per què ens convé estudiar la revolució russa?», L’Avenç: Revista d’història i cultura, 411, pp. 28-35.

«El projecte espanyol de la burgesia catalana fins a 1843», Butlletí de la Societat Catalana d’Estudis Històrics, XXVI, pp. 65-74.

«Respuesta al ensayo bibliográfico de Jesús Millán», Ayer, 98, pp. 257-260.

2016
«En homenatge a Núria Sales», Recerques: Història, economia i cultura, 71, pp. 189-192.

Capítols de llibres i col·laboracions en obres col·lectives

1960
«La gran propiedad agraria de los conventos españoles a comienzos del siglo XIX», dins Première conference internationale d’histoire économique (Stockholm, 1960), París, Mouton, pp. 525-530.

1961
«La borsa», dins Ferran Soldevila (ed.), Un segle de vida catalana, Barcelona, Alcides, I, pp. 513-518 i II, pp. 829-833 i 1316-1319.

1963-1969
Diversos articles signats a la Gran Enciclopedia Larousse, de la qual va dirigir la secció d’història.

1967
«La primera etapa de la formació del mercat nacional a Espanya», dins Homenaje a J. Vicens Vives, Barcelona, Universitat de Barcelona, II, pp. 143-161.

1972
«Las primeras etapas del movimiento obrero en España», dins Historia del movimiento obrero, Buenos Aires, Centro Editor de América Latina, I, pp. 449-480 (en col·laboració amb Jordi Maluquer).

1974
«Comercio colonial e industrialización: una reflexión sobre los orígenes de la industria moderna en Cataluña», dins Jordi Nadal i Gabriel Tortella (eds.), Agricultura, comercio colonial y crecimiento económico en la España contemporánea. Actas del Primer Coloquio de Historia Económica de España (Barcelona, 11-12 mayo 1972), Barcelona, Ariel, pp. 358-365.

«Els successos de novembre del 1842 a València: notes per a una història del republicanisme valencià», dins Primer Congreso de Historia del País Valenciano (València del 14 al 18 d’abril de 1971), Vol. 4. Edad Contemporánea, València, Universitat de València, pp. 359-374.

1975
«Les societats secretes absolutistes en 1823-1825, segons els diplomàtics francesos», dins Homenaje al Dr. D. Juan Reglà Campistol, 2, València, Universitat de València, pp. 279-286.

1976
«Spain, 1914-1970», dins Carlo M. Cipolla (ed.), The Fontana Economic History of Europe, Glasgow, Collins-Fontana books, pp. 460-529 (amb Jordi Nadal). Traducció castellana: «España 1914-1970», dins Carlo M. Cipolla (ed.), Historia económica de Europa, Vol. 6, Tom 2, Economías contemporáneas, Barcelona, Ariel, 1980, pp. 95-163.

1979
«Para una Nueva Biblioteca de Hacienda», dins Homenaje en la Universidad de Sevilla al profesor Don Ramón Carande, Madrid, Instituto de Estudios Fiscales, pp. 59-64.

1982
«Comercio colonial y crecimiento económico: revisiones e hipótesis», estudi introductori al llibre de Josep Fontana (ed.): La economía española al final del Antiguo Régimen. III: Comercio y colonias, Madrid, Alianza Editorial/Banco de España, pp. XI-XXXIV.

«Guerra, revolución y cambio social: reflexiones para un replanteamiento de la historia de la Guerra de la Independencia», dins La Guerra de la Independencia y su momento histórico, Santander, Centro de Estudios Montañeses, I, pp. 37-47.

1983
«El desarrollo económico de los países del Mediterráneo en una perspectiva histórica», dins J. A. Payno i J. L. Sampedro (eds.), La segunda ampliación de la C.E.E.: Grecia, Portugal y España ante la comunidad, Madrid, Banco Exterior de España, pp. 61-73 (Traducció anglesa: The enlargement of the European Community, Londres, Macmillan, pp. 41-54).

«Enseñar historia», dins Notas en torno a la enseñanza de la historia, Cáceres, Institución Cultural El Brocense, pp. 9-21.

1985
«La crisis agraria de comienzos del siglo XIX y sus repercusiones en España», dins Ángel García Sanz i Ramon Garrabou (eds.), Historia agraria de la España contemporánea. I. Cambio social y nuevas formes de propiedad (1800-1850), Barcelona, Crítica, pp. 103-128.

«La desamortización de Mendizábal y sus antecedentes», dins Ángel García Sanz i Ramon Garrabou (eds.), Historia agraria de la España contemporánea. I. Cambio social y nuevas formes de propiedad (1800-1850), Barcelona, Crítica, pp. 219-244.

«Pierre Vilar y la renovación de la ciencia histórica», dins Roberto Fernández (ed.), España en el siglo XVIII: homenaje a Pierre Vilar, Barcelona, Crítica, pp. 9-15.

«Represión política y violencia civil en 1823-1833: Propuestas para una interpretación», dins Manuel González Portilla, Jordi Maluquer de Motes i Borja de Riquer Permanyer (eds.), Industrialización y nacionalismo. Análisis comparativo: Actas del I Coloquio Vasco-Catalán de Historia, Bellaterra, Universitat Autònoma de Barcelona, pp. 313-328.

1986
«La crisi colonial en la crisi de l’Antic règim», dins J. Delgado, J. M. Fradera et al., El comerç entre Catalunya i Amèrica, segles XVIII i XIX, Barcelona, L’Avenç, pp. 95-107.

«La dinámica del mercado interior: algunas reflexiones a propósito del crecimiento de Santander», dins Tomás Martínez Vara (ed.), Mercado y desarrollo económico en la España contemporánea, Santander-Madrid, Junta del puerto de Santander-Siglo XXI, pp. 85-96.

«Mesa Redonda: transición al Capitalismo y crisis del Feudalismo», dins Román Reyes Sánchez (ed.), Cien años después de Marx: ciencia y marxismo: actas del Coloquio Internacional en conmemoración del Centenario de la muerte de Carlos Marx, Madrid, Akal, pp. 417-419.

«Reflexiones sobre la naturaleza y las consecuencias del franquismo», dins Josep Fontana (ed.), España bajo el franquismo, Barcelona, Crítica, pp. 9-38.

1987
«Algunas consideraciones sobre las grandes etapas de la economía europea en el siglo XX», dins Jordi Nadal, Albert Carreras i Carles Sudrià (comps.), La economía española en el siglo XX: una perspectiva histórica, Barcelona, Ariel (5.ª ed., 1994), pp. 9-22.

«Catalunya en la vida política espanyola del segle XIX», dins Josep Fontana et al., Catalunya i Espanya al segle XIX, Barcelona, Columna, pp. 9-18.

«En torno al comercio libre», dins Josep Fontana et al., El comercio libre entre España y América Latina, 1765-1824, Madrid, Fundación Banco Exterior, pp. 7-14.

«España y la economía europea en el siglo XX», dins Mineros, sindicalismo y política, Oviedo, Fundación José Barreiro, 1987, pp. 35-44.

«La Segunda República: una esperanza frustrada», dins La II República una esperanza frustrada: actas del Congreso Valencia Capital de la República (Abril 1986), València, Edicions Alfons el Magnànim, pp. 9-22.

1988
«El concepto de historia y de enseñanza de la historia de Rafael Altamira», dins Armando Alberola Romá (ed.), Estudios sobre Rafael Altamira, Alacant, Instituto de Estudios Juan Gil Albert, pp. 415-423.

«L’ensenyament de la historia», dins Actes del Primer Simpòsium sobre l’ensenyament de les ciències socials, Vic, Eumo, pp. 21-33.

«Los marxistas británicos de los años treinta: los historiadores», dins P. Schlesinger et al., Los marxistas ingleses de los años treinta, Madrid, Fundación de Investigaciones Marxistas, pp. 75-82.

1989
«Estado y Hacienda en el ‘despotismo ilustrado’», dins Bartolomé Bennassar et al., Estado, Hacienda y sociedad en la historia de España, Valladolid, Instituto de Historia Simancas, pp. 123-147.

«Lectura de Polibio por y para un profano», dins María José Hidalgo de la Vega (ed.), Homenaje a Marcelo Vigil Pascual: la Historia en el contexto de las Ciencias Humanas y Sociales, Salamanca, Ediciones Universidad de Salamanca, pp. 291-301.

1990
«La burguesía española, entre la reforma y la revolución (1808-1868)», dins Revueltas y revoluciones en la historia. Primeras Jornadas de Estudios Históricos, 1989, Salamanca, Ediciones Universidad de Salamanca (2.ª ed., 1994), pp. 125-133.

«La historia hoy: crisis y renovación», dins II Jornadas de historia de Lanzarote y Fuerteventura, Arrecife, Cabildo Insular de Lanzarote, II, pp. 405-418.

«Modernización y progreso: política y hacienda del despotismo ‘ilustrado’», dins Emiliano Fernández de Pinedo (ed.), Haciendas forales y Hacienda Real: homenaje a Miguel Artola y Felipe Ruiz Martín, Bilbao, Universidad del País Vasco, pp. 113-121.

«Nivel de vida, calidad de vida: un intento de estado de la cuestión y algunas reflexiones», dins Actes del Simposi d’Anàlisi Econòmica: Nivells de vida a Espanya, ss. XIX i XX, Barcelona, Universitat Autònoma de Barcelona, pp. 1-12.

1991
«Burguesía e ilustración: mitos y realidades», dins A. García Baquero (ed.), La burguesía de negocios en la Andalucía de la Ilustración, Cádiz, Diputación Provincial, I, pp. 17-28.

«Cataluña», dins John H. Elliott (ed.), El mundo hispánico: Civilización e imperio, Europa y América, pasado y presente, Barcelona, Crítica, pp. 243-246.

«La construcció de la identitat europea», dins Rosa Ascon et al., Geografía Universal, III, Europa: I, Barcelona, Editorial 92, pp. 2-13.

«La crisis colonial en la crisis del Antiguo Régimen español», dins Heraclio Bonilla (ed.), El sistema colonial en la América española, Barcelona, Crítica, pp. 305-320.

«Deuda pública, evolución de la hacienda y crecimiento económico. Algunas sugerencias para su estudio», dins Hacienda pública española, Monografías, núm. 1, Historia de la Hacienda en España (siglos XVI-XX). Homenaje a Don Felipe Ruiz Martín, Madrid, Instituto de Estudios Fiscales, pp. 101-106.

«La historiografía española del siglo XIX: un siglo de renovación entre dos rupturas», dins Santiago Castillo (coord.), La Historia Social en España. Actualidad y perspectivas: actas del I Congreso de la Asociación de Historia Social: Zaragoza, septiembre 1990, Madrid, Siglo XXI, pp. 325-336 (2.ª ed., 1998).

«Modernidad y progreso en la España de las ‘luces’», dins Henrique Urbano (ed.), Modernidad en los Andes, Cuzco, Centro de Estudios Regionales Andinos ‘Bartolomé de las Casas’, pp. 121-127.

«La societat catalana contemporània: modernització o pluralisme», dins Miscel·lània d’homenatge a Josep Benet, Montserrat, Publicacions de l’Abadia de Montserrat, pp. 137-144.

«El tocino y el caldo: una reflexión sobre el imperio español», dins Massimo Ganci i Ruggiero Romano (eds.), Governare il mondo- L’impero spagnolo dal XV al XIX secolo, Palerm, Società Siciliana per la Storia Patria, pp. 463-472.

1992
«El legado de 1492 en la conciencia histórica de España», dins Heraclio Bonilla (comp.), Los conquistados, 1492 y la población indígena de las Américas, Bogotá/Quito, Tercer Mundo editores/FLACSO, pp. 201-219.

1994
«L’altra Renaixença: 1860 i la represa d’una cultura nacional catalana», dins Pere Gabriel (dir.), Història de la cultura catalana: Naturalisme, positivisme i catalanisme, 1860-1890, Barcelona, Edicions 62, pp. 15-33.

«Les ciutats en la història de Catalunya», dins J. M. Benaul, J. Calvet i E. Deu (eds.), Indústria i ciutat. Sabadell, 1800-1980, Montserrat, Publicacions de l’Abadia de Montserrat, pp. 9-24.

«Investigació i Centres d’Estudis: metodologia i línies de treball», dins Actes. Ir. Congrés de Centres d’Estudis de Parla Catalana, Lleida, Institut d’Estudis Ilerdencs, pp. 71-77.

«España de 1945 a 1965» (traducció castellana d’un original català), dins Europa de postguerra 1945-1965. Arte después del diluvio, Barcelona, La Caixa, 1995, pp. 25-29.

1995
«Comercio interior, comercio colonial: las razones de una diferencia», dins Primer Congreso de Historia Catalano-Andaluza: Las relaciones comerciales, del s. XVI al s. XVIII, Hospitalet de Llobregat, Ajuntament de l’Hospitalet de Llobregat, pp. 253-262.

«La utilidad de la historia», dins Actas del II Congreso de Historia de Andalucía, Andalucía moderna I, Córdoba, Consejería de Cultura de la Junta de Andalucía, pp. 15-23.

1996
«Las Brigadas Internacionales y la causa de la libertad», dins La llamada española. Homenaje a las Brigadas Internacionales, 1936-1996, Toledo, Cortes de Castilla-La Mancha, pp. 26-30.

«L’estudi de la Guerra del Francès a Catalunya: un gran objectiu a cobrir en la proximitat del segon centenari», dins Maties Ramisa (ed.), Guerra napoleònica a Catalunya (1808-1814). Estudis i documents, Montserrat, Publicacions de l’Abadia de Montserrat, pp. 11-18.

«Ponència inaugural», dins La qüestió nacional: un debat obert, Barcelona, Fundació Pere Ardiaca, pp. 11-16.

1997
«Avantguarda artística i consciència social a l’Europa d’entre guerres», dins Ma-drid-Barcelona, 1930-1936. La tradició d’allò que és nou, Barcelona, Fundació ‘La Caixa’, pp. 25-32.

«Después del fin de la historia, nuevas reflexiones», dins Javier Guerrero (ed.), Colombia y América Latina después del fin de la historia, s.l. (Bogotá), Universidad Pedagógica y Tecnológica de Colombia, s.a., pp. 27-36.

«Franco y el franquismo a través de los libros de memorias», dins José Manuel Trujillano Sánchez i José María Gago González (eds.), IV Jornadas Historia y Fuentes Orales: Historia y Memoria del franquismo, 1936-1978, Ávila, Fundación Cultural Santa Teresa, pp. 19-26.

«La historiografia catalana: de Soldevila a Vicens», dins Història. Política, societat i cultura dels Països catalans, Barcelona, Enciclopèdia Catalana, vol. X, pp. 342-343.

«El romanticisme i la formació d’una història nacional catalana», dins M. Jorba et al. (eds.), El segle romàntic. Actes del Col·loqui sobre el romanticisme, Vilanova i la Geltrú, 2, 3 i 4 de febrer de 1995, Vilanova i la Geltrú, Biblioteca Museu Balaguer, pp. 539-549.

«Samuel Huntington, el conflicte de civilitzacions i la fàbrica Olin de producció de teoria conservadora», dins Marc Dueñas (ed.), Xoc de civilitzacions. A l’entorn de S.P. Huntington i el debat sobre el nou escenari internacional, Barcelona, Proa, pp. 163-171.

1998
«Cataluña en la España contemporánea», dins Consejo general del poder judicial, Los nacionalismos: globalización y crisis del estado nación, Madrid, Escuela judicial, pp. 195-211.

«La conciencia española ante las dos pérdidas del imperio», dins Isabel Burdiel i Roy Church (eds.), Viejos y nuevos imperios. España y Gran Bretaña, s. XVII-XX, València, Ediciones Episteme, pp. 51-64.

«El feudalismo después del feudalismo», dins María José Hidalgo, Dionisio Pérez i Manuel J. R. Gervás (eds.), «Romanización» y «reconquista» en la Península Ibérica: nuevas perspectivas, Salamanca, Ediciones Universidad de Salamanca, pp. 42-48.

«In Memoriam», dins Manuel Aguilar Villagrán, Juan Cabral Bustillos, Antonio Fuego García, José García Cabrera i Cristóbal Orellana González (eds.), Panfletos y materiales: homenaje a Antonio Cabral Chamorro, historiador (1953-1997), Trebujena, Centro de Estudios y Documentación, pp. 173-178.

«López Ballesteros y la reforma de la Hacienda: algunas reconsideraciones», dins Joseba de la Torre i Mario García-Zúñiga (eds.), Hacienda y crecimiento económico: la reforma de Mon, 150 años después, Madrid, Marcial Pons/Gobierno de Navarra, pp. 109-142.

«El món a l’inici del segle XX», dins Reus 1900. Segona ciutat de Catalunya, Reus, Ajuntament/Fundació ‘La Caixa’, pp. 29-35.

«El Poble-sec, del camp a la ciutat», dins Ramon Alberch (ed.), Els barris de Barcelona, II, Barcelona, Enciclopèdia Catalana/Ajuntament, pp. 138-140.

«Record de València amb Vicent Ventura al fons», dins Francesc Pérez Moragon i Rafael Fresquet (eds.), Vicent Ventura: un home de combat, València, Universitat de València, pp. 23-28.

1999
«Economía política y administración pública en la España liberal: Las contribuciones de Juan López Juana Pinilla y Ramón de Santillana», dins Economía y economistas españoles. Vol. 4. La economía clásica, Barcelona, Galaxia Gutenberg-Círculo de Lectores, pp. 705-724 (706-711) (amb Rafael Vallejo Pousada, que fa Ramón de Santillana).

«Jordi Nadal i la història de la industrialització espanyola», dins Albert Carreras, Pere Pascual, David Reher i Carles Sudrià (eds.) i Miquel Gutiérrez (coord.), Doctor Jordi Nadal. La industrialització i el desenvolupament econòmic d’Espanya = La industrialización y el desarrollo económico de España, Barcelona, Publicacions de la Universitat de Barcelona, vol. I, pp. 22-25.

«Manuel Tuñón de Lara y la tradición democrática española», dins J. L. de la Granja, A. Reig Tapia i R. Miralles (comps.), Tuñón de Lara y la historiografía española, Madrid, Siglo XXI, 1999, pp. XIII-XVI.

«El pensamiento económico marxista en España», dins Enrique Fuentes Quintana (dir.), Economía y economistas españoles. Vol. 5. Las críticas a la economía clásica, Barcelona, Galaxia Gutenberg-Círculo de Lectores, pp. 747-763.

2000
«La constitución española de 1837: mito y realidad», dins Rafael M. Mieza y Mieg i Juan Gracia Cárcamo (eds.), Haciendo historia: homenaje a M.ª Ángeles Larrea, Bilbao, Universidad del País Vasco, 2000, pp. 197-210.

«Fin de la historia o fin de una historia», dins José Alcina Franch i Marisa Calés Bourdet (eds.), Hacia una ideología para el siglo XXI. Ante la crisis civilizatoria de nuestro tiempo, Madrid, Akal, pp. 287-300.

«La política colonial española: 1700-1808», dins Enrique Tandeter i Jorge Hidalgo Lehuedé (eds.), Historia general de América Latina. Vol. 4. Procesos americanos hacia la redefinición colonial, París-Madrid, UNESCO-Trotta, pp. 17-32 (amb José María Delgado Ribas).

«‘Por favor’ como testigo histórico de la transición», dins ‘Por favor’ una historia de la transición, Barcelona, Crítica, pp. 171-182.

«La Segunda República: un proyecto reformista para España», dins Gregorio Cámara Villar (ed.), Fernando de los Ríos y su tiempo, Granada, Universidad de Granada, pp. 271-282.

«Sobre revoluciones burguesas y autos de fe», dins Pablo Sánchez León i Jesús Izquierdo Martín (eds.), Clásicos de historia social de España: una selección crítica, València, Centro Francisco Tomás y Valiente-UNED Alzira, pp. 303-315.

2001
«El camperol: una espècie en extinció? Una reflexió històrica», dins Ramon Arnabat (ed.), Els moviments socials al Penedès. Actes del II seminari d’història del Penedès, [Vilafranca del Penedès], Institut d’Estudis Penedesencs, pp. 19-29.

«Del Antiguo régimen a las naciones independientes», dins Ernest Sánchez Santiró et. al. (eds.), Finanzas y política en el mundo iberoamericano. Del Antiguo régimen a las naciones independientes, Mèxic, Instituto Mora, pp. 255-259.

«En els orígens del desvetllament d’una consciència nacional catalana», dins Ramon Alquèzar et al., Esquerra Republicana de Catalunya. 70 anys d’història (1931-2001), Barcelona, Columna, pp. 55-58.

«España y América en la economía mundial del siglo XVIII», dins José Manuel de Bernardo Ares (ed.), El Hispanismo anglonorteamericano: aportaciones, problemas y perspectivas sobre historia, arte y literatura españolas (siglos XVI-XVIII): actas de la I Conferencia Internacional «Hacia un Nuevo Humanismo» C.I.N.HU., Córdoba, 9-14 de septiembre de 1997, Còrdova, CajaSur, vol. I, pp. 509-516.

«La guerra de Successió i les Constitucions de Catalunya: una proposta interpretativa», dins Joaquim Albareda i Salvadó (ed.), Del patriotisme al catalanisme: societat i política (segles XVI-XIX), Vic, Eumo, pp. 13-30.

«Repensar la història», dins Josep Fontana et al., Passat i present, claus d’interpretació, Girona, Universitat de Girona, pp. 11-22.

«La Segona República Espanyola», dins Batecs de la memòria. A 70 anys de la Segona República. Evocació artística, Barcelona, Museu d’Història de Catalunya, pp. 13-19.

2003
«La revolución española de 1820 en su contexto internacional», dins Isidro Sepúlveda i Blanca Buldaín (eds.), La Iglesia española en la crisis del Antiguo Régimen. Homenaje al profesor Ángel Martínez de Velasco, Madrid, UNED (2.ª ed., 2015), pp. 49-62.

2004
«Campomanes y el comercio español a Indias», dins Francisco Comín Comín i Pablo Martín Aceña (eds.), Campomanes y su obra económica, Madrid, Instituto de Estudios Fiscales, pp. 163-170.

«El oficio del historiador», dins 3as Jornadas de Historia Contemporánea. Mayo de 2003, Oviedo, Vicerrectorado de Estudiantes de la Universidad de Oviedo, pp. 99-109.

2005
«Bases cap a una segona transició», dins Pelai Pagès i Blanch (dir.), La transició democràtica als Països Catalans: història i memòria, València, PUV, 2005, pp. 411-423.

«La Catalunya assetjada: la naturalesa del conflicte», dins Joan Sureda (ed.), El Parlament de Catalunya, Barcelona, Parlament de Catalunya-Lunwerg, pp. 43-49.

«De què serveix un historiador en temps de crisi?», dins Mirades al segle XXI, Vic, Eumo, pp. 173-193.

«Febrero de 1936: la invención de la memoria», dins Ricardo Robledo Hernández (coord.), Sueños de concordia: Filiberto Villalobos y su tiempo histórico, 1900-1955, Salamanca, Caja Duero, pp. 409-421.

«Political representativity and social progress: an interpretative approach», dins Jaume Sobrequés, Joseba Agirreazkuenaga, Mercè Morales. Mikel Urquijo i M. Cisneros (coords.), Actes del 53è Congrés de la Comissió Internacional per a l’Estudi de la Història de les Institucions Representatives i Parlamentàries, Barcelona, Publicacions del Parlament de Catalunya-Museu d’Història de Catalunya, vol. I, pp. 106-114.

«Representativitat política i progrés social: una proposta interpretativa», dins Jaume Sobrequés, Joseba Agirreazkuenaga, Mercè Morales. Mikel Urquijo i M. Cisneros (coords.), Actes del 53è Congrés de la Comissió Internacional per a l’Estudi de la Història de les Institucions Representatives i Parlamentàries, Barcelona, Publicacions del Parlament de Catalunya-Museu d’Història de Catalunya, vol. I, pp. 87-105.

«El segle XX: Entre l’esperança i la barbàrie», dins Àngels Martínez, Raül Digón i Lluís Juberías (eds.), Ciutadania i participació política, Barcelona, Fundació Pere Ardiaca, pp. 93-98.

«Una temible revolución: de habitantes a ciudadanos», dins Biblioteca en guerra, Madrid, Biblioteca Nacional, pp. 143-159.

2006
«Actualité de Pierre Vilar, actualité du marxisme», dins Arón Cohen, Rosa Congost, Pablo F. Luna (eds.), Pierre Vilar: une histoire totale, une histoire en construction, París, Syllepse, 2006, pp. 15-21. Traducció castellana: «Actualidad de Pierre Vilar, actualidad del marxismo», dins Arón Cohen, Rosa Congost, Pablo F. Luna (eds.), Pierre Vilar: una historia total, una historia en construcción, Granada/València, Editorial Universidad de Granada/Publicacions de la Universitat de València, pp. 17-25.

«Del franquisme a la monarquia. Continuisme polític i consolidació de la reforma», dins Antonieta Jarne et al., De l’esperança al desencís. La transició als Països Catalans, Lleida, Edicions El Jonc, pp. 147-162.

«Entorn del naixement de l’integrisme espanyolista», dins Jaume Claret Miranda (coord.), Miscel·lània Ernest Lluch i Martín, Vilassar de Mar, Fundació Ernest Lluch, pp. 619-626.

«Les migracions a l’era de la globalització», dins Héctor C. Silveira, Quim Cornelles i Luis Juberias (eds.), Immigració i ciutadania, Barcelona, Fundació Pere Ardiaca, pp. 13-25.

«Pierre Vilar, historiador de Catalunya», dins Rosa Congost, Mercè Morales i Jaume Sobrequés (eds.), Pierre Vilar i la història de Catalunya, Barcelona, Base, pp. 217-229.

2007
«Com i per què va arribar la Segona República?», dins Manel Risques (ed.), Visca la República!, Barcelona, Proa, pp. 25-49.

«Les dificultats polítiques de la industrialització», dins Joaquim Albareda (ed.), Una relació difícil. Catalunya i l’Espanya moderna (segles XVII-XIX), Barcelona, Base, pp. 399-413.

«Els fonaments ideològics del primer franquisme», dins Jordi Font Agulló (dir.), Història i memòria: el franquisme i els seus efectes als Països Catalans, València, PUV, 2007, pp. 19-30.

«La Guerra de Successió: causes i motius», dins L’aposta catalana a la Guerra de Successió (1705-1707). Actes del Congrés celebrat a Barcelona del 3 al 5 de novembre de 2005, Barcelona, Museu d’Història de Catalunya, pp. 17-21.

«El historiador y la geografía», dins Arón Cohen Amselem y Rafael G. Peinado Santaella (eds.), Historia, historiografía y ciencias sociales, Granada, Ediciones de la Universidad de Granada, pp. 87-100.

«Homenaje a Reyna Pastor», dins Ana Rodríguez (ed.), El lugar del campesino: en torno a la obra de Reyna Pastor, València, PUV-CSIC, pp. 19-22.

«Marx a Catalunya», dins Arnau Pons i Simona Skrabec (eds.), Carrers de frontera. Passatges de la cultura alemanya a la cultura catalana, Barcelona, Institut Ramon Llull, I, pp. 442-443.

«Pecats camperols», dins Josep M. Delgado et al. (eds.), Antoni Saumell i Soler. Miscel·lània in memoriam, Barcelona, Universitat Pompeu Fabra, pp. 69-77.

«Record de Joan Fuster i de la València final del franquisme», dins Antoni Furió (ed.), Joan Fuster i els historiadors, València, PUV, pp. 17-30.

2008
«Conferència inaugural», dins Giaime Pala (ed.), El PSU de Catalunya, 70 anys de lluita pel Socialisme. Materials per a la història, Barcelona, ACIM, pp. 11-19.

«La hisenda pública en els dominis hispànics a l’era napoleònica», dins Albert Estrada-Rius (ed.), Monedes en lluita. Catalunya a l’Europa napoleònica, Barcelona, MNAC, pp. 11-15.

2009
«Los comunistas en el final de la dictadura», dins Manuel Bueno Lluch i Sergio Gálvez Biesca (eds.), Nosotros los comunistas: memoria, identidad e historia social, Madrid-Sevilla, Fundación de Investigaciones Marxistas-Atrapasueños, pp. 405-418.

«Desamortización eclesiástica y reforma agraria liberal (España)», dins Bernard Bodinier, Rosa Congost i Pablo F. Luna (eds.), De la Iglesia al Estado. Las desamortizaciones de bienes eclesiásticos en Francia, España y América Latina, Saragossa, PUZ, 2009, pp. 205-222.

«Memòria i record», dins Jordi Guixé i Montserrat Iniesta (eds.), Polítiques públiques de la memòria. I Col·loqui Internacional Memorial Democràtic, Vic, Eumo, pp. 97-105.

«¿Para qué sirve la enseñanza de la historia?», dins Irma Antognazzi y Nilda Redondo (eds.), Qué universidad necesitan los pueblos: a 90 años de la reforma universitaria 1918-2008, Lanus (Argentina), Grupo de Trabajo Hacer la Historia, pp. 25-31.

«Societat civil, moviments socials: nous subjectes de la història», dins Enric Prat, Mercè Renom, M. Luz Retuertas (eds.), Constructors de consciència i de canvi. Una aproximació als moviments socials des del Baix Llobregat, [Sant Feliu de Llobregat], Edicions del Llobregat, pp. 37-51.

2010
«Aranjuez en la encrucijada de la libertad de España», dins Bicentenario del Motín y la Junta Central Suprema. Congreso Internacional Aranjuez en la historia, 25 y 26 de septiembre de 2008, s.l. (Aranjuez), Libro de Actas, s.a. pp. 139-143.

«La crisis de 2006-2008. Unas reflexiones desde la perspectiva de la historia agraria», dins Ricardo Robledo (ed.), Sombras del progreso. Las huellas de la historia agraria, Barcelona, Crítica, pp. 151-168.

«Discurs d’investidura pronunciat pel Dr. Josep Fontana Lázaro», dins Universitat Rovira i Virgili, Investidura com a doctor honoris causa del Dr. Josep Fontana Lázaro, Tarragona, Universitat Rovira i Virgili, pp. 19-31.

«‘Los historiadores son gente peligrosa’. La interferencia de los políticos en la enseñanza y divulgación de la historia», dins Félix Iñesta Mena (ed.), La Divulgación de la Historia y otros estudios sobre Extremadura. X Jornadas de Estudio en Llerena, Llerena, Sociedad Extremeña de Historia, pp. 39-52.

«Mayo de 1808: una España en crisis», dins Antonio Rodríguez de las Heras i Rosario Ruiz Franco (eds.), 1808: controversias historiográficas, Madrid, Actas, pp. 53-67.

«Memòria, records i experiència», dins Elisabet Almeda Samaranch (ed.), Diàlegs per a la memòria, Barcelona, Memorial Democràtic-Generalitat de Catalunya, pp. 21-26.

«El misteri de la ‘segona edició’ de la ‘Historia Universal’ de Gallach i les idees de Vicens sobre la història», dins Lola Harana (coord.), Jaume Vicens Vives, mestre d’historiadors, Barcelona, Universitat de Barcelona, pp. 105-117.

«Records d’un observador escèptic», dins Martí Domínguez (ed.), País Valencià, segle XXI. Sud enllà. El País Valencià vist des de Catalunya, Valencia, Universitat de València, 2010, pp. 139-146.

2011
«En torno al significado de la ‘independencia’: ¿Quién se independiza y por qué?», dins Bernat Castany i altres (eds.), a cura de Leonardo Espitia, Tierras prometidas: de la colonia a la independencia, Bellaterra, Centro para la Edición de los Clásicos Españoles-Universitat Autònoma de Barcelona, pp. 115-129.

«Epílogo. La naturaleza de la Guerra Civil», dins Francisco Morente (ed.), España en la crisis europea de entreguerras: república, fascismo y guerra civil, Madrid, Catarata, pp. 358-368.

«Les guerres del Francès: lliçó inaugural», dins Núria Sauch Cruz (ed.), La guerra del Francès als territoris de parla catalana: jornades d’estudi, El Bruc (l’Anoia), 23, 24 i 25 de maig de 2008, bicentenari de les batalles del Bruc, Catarroja-Barcelona, Afers, pp. 15-25

«¿Para qué enseñar historia?», dins Javier Guerrero Barón i Luis Weisner Gracia (eds.), ¿Para qué enseñar historia?, Medellín, Universidad Pedagógica y tecnológica de Colombia/Ediciones La Carreta, pp. 23-34.

«Para reconstruir la historia del siglo XX», dins Javier Guerrero Barón i Olga Yanet Acuña Rodríguez (eds.), Para reescribir el siglo XX. Memoria, insurgencia, paramilitarismo y narcotráfico, Medellín, Universidad Pedagógica y Tecnológica de Colombia/Ediciones La Carreta, pp. 25-31.

«El último Vicens», dins Joaquim Albareda i Marició Janué (eds.), El nacimiento y la construcción del estado moderno. Homenaje a Jaume Vicens Vives, València, Universitat de València, pp. 79-88.

2012
«Desxifrar el passat per construir el futur. en memòria de Pere Anguera», dins Ramon Arnabat i Antoni Gavaldà (eds.), Projectes nacionals, identitats i relacions Catalunya-Espanya. Homenatge al doctor Pere Anguera, Catarroja-Barcelona, Afers, pp. 543-550.

«Discurso de ingreso en el claustro de la Universidad de Valladolid del profesor Josep Fontana Lázaro», dins Doctorado «honoris causa» de los Excmos. Sres. Dª Nicole Dacos Crifò, D. Josep Fontana Lázaro, Valladolid, Universidad de Valladolid, pp. 35-51.

«El estudio biobibliográfico de la obra de Joaquín Costa de Cheyne», dins En torno a Joaquín Costa. Conferencias de Barcelona 2010, Saragossa, Institución Fernando el Católico, pp. 75-76.

«El Frente Popular», dins Ángel Viñas (ed.), En el combate por la historia: la República, la guerra civil, el franquismo, Barcelona, Pasado & Presente, pp. 87-100.

«Història local: cultura, poder i identitat», dins Ramon Arnabat i Antoni Gavaldà (eds.), Història local. Recorreguts pel liberalisme i el carlisme, Homenatge al doctor Pere Anguera, I, Catarroja-Barcelona, Afers, pp. 73-77.

«Joan Maragall en la Catalunya del seu temps», dins Glòria Casals i Meritxell Talavera (eds.), Maragall: textos i contextos, Bellaterra, Universitat Autònoma de Barcelona, pp. 19-32.

2013
«Les guerres del Francès», dins Ramon Arnabat Mata (ed.), La guerra del Francès: 200 anys després, Tarragona, Publicacions URV, pp. 9-26.

2014
«Crisis de estado, crisis de la sociedad: algunas reflexiones históricas», dins José Antonio Gutiérrez Sebares i Francisco J. Martínez García (eds.), Cinco estudios sobre crisis económicas en la historia de España, Santander, Publican. Ediciones Universidad de Cantabria, pp. 17-36.

«Espanya i Catalunya: tres-cents anys d’història», dins Jaume Sobrequés (ed.), Vàrem mirar ben al lluny del desert. Actes del simposi «Espanya contra Catalunya: una mirada històrica (1714-2014)», Barcelona, Generalitat de Catalunya, pp. 33-49.

«Histories and Identities», dins Flocel Sabaté (ed.), Hybrid identities, Berna, Peter Lang, pp. 15-28.

«La necesidad del socialismo», dins Mario Bunge i Carlos Gabetta (eds.), ¿Tiene porvenir el socialismo?, Buenos Aires, Eudeba (2.ª ed., Barcelona, Gedisa, 2015), pp. 57-69.

«Prim, el 1843», dins Joan Prim i Prats (Reus, 1814-Madrid, 1870), Reus, Institut Municipal de Reus, pp. 69-76.

2015
«Enseñar Historia con una guerra civil en medio», dins Alberto Carrillo-Linares (ed.), La historia aprendida y enseñada: reflexiones polifónicas, Sevilla, Universidad de Sevilla, pp. 131-142.

«Introducción», dins Joan Romero i Antoni Furió (eds.), Historia de las Españas: una aproximación crítica, València, Tirant lo Blanch, pp. 15-26.

«El republicanisme a l’ADN català», dins Jordi Casassas (ed.), La segona república a Catalunya, Barcelona, Ara Llibres, III, pp. 276-279.

«Sobre la crítica del reformismo (y sobre el método crítico de Antonio-Miguel Bernal)», dins Carlos Martínez Shaw, Pedro Tedde de Lorca i Santiago Tinoco Rubiales (eds.), Andalucía, España, las Indias: pasión por la historia: homenaje al profesor Antonio-Miguel Bernal, Madrid, Marcial Pons. Ediciones de Historia, pp. 97-110.

2106
«El fin del crecimiento económico: sobre el uso político de la historia económica», dins Domingo Gallego Martínez, Luis Germán Zubero i Vicente Pinilla Navarro (eds.), Estudios sobre el desarrollo económico español: dedicados al profesor Eloy Fernández Clemente, Saragossa, PUZ, pp. 27-41.

«Identitat catalana i mobilització ciutadana des de la fi del franquisme», dins Salvador Giner (dir.), Raó de Catalunya-La societat catalana al segle XXI, Barcelona, Enciclopèdia Catalana, pp. 13-28.

2017
«A los cien años de 1917: la revolución y nosotros», dins Juan Andrade i Fernando Hernández Sánchez (eds.), 1917: La revolución rusa cien años después, Madrid, Akal, pp. 41-51.

«La primacía de Europa», dins Francisco Comín, Ricardo Hernández y Javier Moreno (eds.), Instituciones políticas, comportamientos sociales y atraso económico en España (1580-2000): Homenaje a Ángel García Sanz, Salamanca, Ediciones Universidad de Salamanca, pp. 19-28.

Pròlegs, prefacis, introduccions, epílegs

1976
Juan Pérez de la Riva, Para la historia de las gentes sin historia, Barcelona, Ariel. Ciro Flamarión S. Cardoso y Héctor Pérez Brignoli, Los métodos de la historia: introducción a los problemas, métodos y técnicas de la historia demográfica, económica y social, Barcelona, Crítica (2.ª ed., 1986).

1977
Borja de Riquer i Permanyer, Lliga regionalista: la burgesia catalana i el nacionalisme (1893-1904), Barcelona, Edicions 62.

Visions de guerra i de reraguarda / Visiones de guerra y de retaguardia, Palma de Mallorca, José J. De Olañeta.

1979
Joan F. Marsal et alii, La Nació com a problema: tesis sobre el cas català, Barcelona, Edicions 62.

Jean Jaurès, Causas de la Revolución Francesa, Barcelona, Crítica.

Aleksandra Dmitrievna Liublinskaia, La crisis del siglo XVII y la sociedad del absolutismo, Barcelona, Crítica.

1986
Rosa Franquet, Història de la radiodifusió a Catalunya: (del naixement al franquisme), Barcelona, Edicions 62.

Jordi Andreu, Economia i societat a Reus durant la crisi de l’Antic Règim, Reus, Associació d’Estudis Reusencs.

1987
Hacienda Pública Española, 108-109 (Homenaje a D. Ramón Carande), pp. 3-6 (en col·laboració amb Francisco Comín).

1988
Equipo Madrid de estudios históricos, Carlos III, Madrid y la Ilustración. Contradicciones de un proyecto reformista, Madrid, Siglo XXI de España.

1989
Jean-René Aymes (ed.), España y la Revolución Francesa, Barcelona, Crítica (amb textos de Jean-René Aymes, Antonio Elorza, Lucienne Domergue et alii).

Edward P. Thompson, La formación de la clase obrera en Inglaterra, Barcelona, Crítica.

Irene Castells, La utopía insurreccional del liberalismo: Torrijos y las conspiraciones liberales de la década ominosa, Barcelona, Crítica.

Anna M. García Rovira, La revolució liberal a Espanya i les classes populars (1832-1835), Vic, Eumo.

1990
Pere Pascual i Domènech, Agricultura i industrialització a la Catalunya del segle XIX: formació i desestructuració d’un sistema econòmic, Barcelona, Crítica.

Miquel Crusafont i Sabater, La moneda catalana local (s. XIII-XVIII), Barcelona, Institut d’Estudis Catalans.

1994
Jordi Figuerola, El bisbe Morgades i la formació de l’Església catalana contemporània, Barcelona, Publicacions de l’Abadia de Montserrat.

1995
Manuel Moreno Fraginals, Cuba-España, España-Cuba: historia común, Barcelona, Grijalbo Mondadori.

Manel Risques Corbella, El govern civil de Barcelona al segle XIX, Barcelona, Publicacions de l’Abadia de Montserrat (presentació de Josep Fontana i pròleg de Borja de Riquer).

Eugenio Larruga, Memorias políticas y económicas sobre frutos, comercio, fábricas y minas de España, Saragossa, Institución Fernando el Católico (presentació d’Ernest Lluch, Eloy Fernández y A. Sánchez Hormigo, introducció de Josep Fontana).

1996
Miquel Crusafont i Sabater, Història de la moneda catalana: interpretació i criteris metodològics, Barcelona, Crítica.

1997
Manuel de Paz-Sánchez, Zona rebelde. La diplomacia española ante la Revolución cubana, 1957-1960, Tenerife, Centro de la Cultura Popular Canaria.

1999
Daniel G. Linacero-Instituto de España, Enseñar historia con una guerra civil por medio, Barcelona, Crítica.

2000
Por Favor. Una historia de la transición, Barcelona, Crítica (pròleg de Manuel Vázquez Montalbán i epíleg de Josep Fontana).

2001
Manuel Moreno Fraginals, El ingenio, Barcelona, Crítica (prefaci de Teresita Pedraza Moreno i pròleg de Josep Fontana).

2003
Anna Monjo, Militants. Democràcia i participació a la CNT als anys trenta, Barcelona, Editorial Laertes.

Josep Pich i Mitjana, Almirall i el Diari Català. 1879-1881: l’inici del projecte politicoideològic del catalanisme progressista, Vic, Eumo.

2006
Ramon Arnabat Mata, Visca el rei i la religió. La primera guerra civil de la Catalunya contemporània, 1820-1823, Lleida, Pagès.

Jaume Claret Miranda, El atroz desmoche. La destrucción de la universidad española por el franquismo, 1936-1945, Barcelona, Crítica.

2007
Ricardo Robledo (ed.), Esta salvaje pesadilla. Salamanca en la guerra civil española, Barcelona, Crítica (amb textos de Jaume Claret, Josefina Cuesta Bustillo, Severiano Delgado Cruz et alii).

Núria Florensa i Soler, Pere Aldavert. L’home, el periodista i el polític catalanista, Barcelona, Publicacions de l’Abadia de Montserrat.

2009
Manuel Díaz Ordóñez i María Jesús Milán Agudo, República y Guerra Civil en Torre de Miguel Sesmero, 1931-1939, Mèrida, Editora Regional de Extremadura.

2010
Carlos Gil Andrés, Piedralén: historia de un campesino: de Cuba a la Guerra Civil, Madrid, Marcial Pons.

2011
G. J. G. Cheyne, Joaquín Costa, el gran desconocido, Barcelona, Ariel (epíleg d’Eloy Fernández Clemente).

2012
Juan A. Andrade Blanco, El PCE y el PSOE en (la) Transición. La evolución ideológica de la izquierda durante el proceso de cambio político, Madrid, Siglo XXI.

Carlos Jiménez Villarejo i Antonio Doñate Martín, Jueces, pero parciales La pervivencia del franquismo en el poder judicial, Barcelona, Pasado & Presente.

2013
Montserrat Llor Serra, Vivos en el averno nazi. En busca de los últimos supervivientes españoles de los campos de concentración de la Segunda Guerra Mundial, Barcelona, Crítica.

Pierre Vilar, Espanya i Catalunya, Barcelona, La Magrana.

Manuel López Esteve, Els fets del 6 d’octubre de 1934, Barcelona, Base.

2014
Mariano Bonialian, China en la América colonial. Bienes, mercados, comercio y cultura del consumo desde México hasta Buenos Aires, Mèxic, Instituto Mora.

2016
Gonzalo Pontón, La lucha por la desigualdad. Una historia del mundo occidental en el siglo XVIII, Barcelona, Pasado y Presente.

2017
Andreu Espasa, Estados Unidos en la Guerra Civil española, Madrid, Catarata (pròleg d’Aurora Bosch i introducció de Josep Fontana).

Àngel Guimerà, Sol solet..., Barcelona, Arola editors.

Vladimir Illich Lenin, L’Estat i la Revolució. La doctrina marxista de l’estat, València, Tres i Quatre.

Vladimir Illich Lenin, L’imperialisme, fase superior del capitalisme, València, Tres i Quatre.

Editor

1969
Jaume Vicens Vives, Cinco estudios de Historia de España, edició a cura de Josep Fontana, Barcelona, Ariel (2.ª ed., 2012).

1974
Industrialització i ruptura social, Recerques, 3 (Barcelona, Ariel).

1977
La era de la industrialización y el imperialismo, 1789-1914, Barcelona, Difusora Internacional.

1988
Cuestiones críticas sobre varios puntos de historia económica, política y militar, d’Antoni de Capmany i de Montpalau; edició a cura de Josep Fontana Lázaro, Barcelona, Alta Fulla.

1994
Per conèixer Ferran Soldevila, a cura de J. Fontana i L. Duran, Montserrat, Publicacions de l’Abadia de Montserrat.

2007-2008
Antoni de Capmany, Práctica y estilo de celebrar cortes en el reino de Aragón, principado de Cataluña y reino de Valencia, y una noticia de las de Castilla y Navarra, Barcelona, Base (Edició facsímil amb un estudi introductori d’Eva Serra i Josep Fontana).

Director de publicació

2008-2017
Director, amb Ramón Villares, de Historia de España, Barcelona, Crítica, 12 vols.

Inèdits

2012
«El capitalisme, avui», conferència impartida en la Universitat d’Alacant el 14 de març, <http://lamentable.org/el-capitalisme-avui/>.

«Les conquestes perdudes», conferència impartida en el Memorial Salellas, a Girona, el 6 de març, <http://lamentable.org/les-conquestes-perdudes/>.

«El futur és un país estrany. Crisi econòmica i canvis socials», conferència impartida en Claustre Obert, de la Universitat de València, el 3 de maig, <https://elpais.com/ccaa/2012/05/03/valencia/1336077471_038127.html>, <http://mediauniweb.uv.es/vid/1620v>.

2013
«Després de la crisi», conferència impartida en l’ICCB, organitzada per la Fundació Alfons-Carles Comín el 17 de setembre. Traducció castellana a <http://www.fdacomin.org/media/20130924125330_DESPRESDELACRISI.pdf>.

2014
«Para una historia de la historia marxista», ponència en el seminari organitzat per la Fundación de Investigaciones Marxistas, a Madrid, el 27 i 28 de novembre, sobre Historiografía, marxismo y compromiso político en España. Del franquismo a la actualidad. Publicada online per Sinpermiso, 12 de gener de 2015, <http://www.sinpermiso.info/sites/default/files/textos//fontanamarx.pdf>.

2016
«Més enllà de la història del progrés», conferència a la II International Conference Strikes and Social Conflicts: Combined historical approaches to conflict, Actes publicades online a Barcelona, CEFID-UAB. <https://ddd.uab.cat/pub/caplli/2016/157702/01-Josep_Fontana_CAT.pdf>.

«La Revolución russa i nosaltres», conferència impartida en la Universitat Autònoma de Barcelona el 24 d’octubre. <https://centenarirevoluciorussa.wordpress.com/2016/11/14/la-revolucio-russa-i-nosaltres-conferencia-de-josep-fontana-uab-2410/>. Traducció castellana a <http://www.sinpermiso.info/textos/la-revolucion-rusa-y-nosotros>. Traducció alemanya a Das Argument, 321, pp. 12-19.

«Per qué ens convé estudiar la Revolución russa», conferència impartida en l’acte de presentació de la Comissió del Centenari de la Revolució Russa. Traducció castellana a <https://centenarirevoluciorussa.wordpress.com/2015/02/28/perque-ens-conve-estudiar-la-revolucio-russa-text-de-josep-fontana/>.

2017
Carta a l’assemblea fundacional d’Un país en comú, 8 d’abril, <http://www.eldiario.es/catalunyaplural/Carta-historiador-Josep-Fontana-co-muns_0_630987061.html#carta>.

«La revolución que reinventó el mundo», Público, Debate sobre la Revolución de 2017, <http://www.espacio-publico.com/debate-sobre-la-revolucion-de-1917>.

Articles en la premsa i publicacions periòdiques

1960
«La gran crisi bladera del segle XIX», Serra d’Or, II, nº 11, novembre, pp. 21-22.

1961
«Per a una història de l’explotació dels treballadors agrícoles», Horitzons (Mèxic), 2, pp. 66-70 (Publicat amb el pseudònim Ferran Costa.)

1962
«La pugna entorn dels delmes a les corts catalanes del segle XVI», Nous Horitzons (Mèxic), 2, pp. 41-45. (Signat Ferran Costa.)

1965
«Pierre Vilar y el conocimiento de Cataluña», Cuadernos para el diálogo, 20, maig, pp. 36-37.

1967
«Sobre la situació actual dels estudis d’història a Catalunya», Revista de Catalunya (Mèxic), 106, setembre, pp. 83-88.

«Gramsci i la ciència històrica», Nous Horitzons, 12, pp. 39-44.

1968
«La revolució de 1868 a Catalunya», Serra d’Or, X, 108, 15 de setembre de 1968, pp. 23-28. Versió castellana amb grans errades a España económica, 3609-3610, 5-12 d’octubre, pp. 21-25.

1977
«La República y la guerra civil», El País, 20 de març, <https://elpais.com/diario/1977/03/30/cultura/228524404_850215.html>.

«La història», Nous Horitzons, 33, p. 64.

1979
«Catalunya i la revolució del 1868», L’Avenç, 17, juny, pp. 48-61.

«Sobre revoluciones burguesas y autos de fe», Mientras tanto, 1, pp. 25-32. (reeditat a P. Sánchez León i J. Izquierdo (comps.), Clásicos de historia social en España, València, Fundación Instituto Historia Social, 2000, pp. 303-315).

1981
«Crisi econòmica i moviment obrer: reflexions entorn de la crisi del 29», Nous Horitzons, 70, febrer, pp. 4-10. (Reeditat a Nous Horitzons, 197, 2010, pp. 6-15.)

1983
«Marx, visto por un historiador», Nuestra Bandera, 118-119, pp. 47-51, i al volum col·lectiu de G. M. Bravo et al., El marxismo en España, Madrid, Fundación de Investigaciones Marxistas, 1984, pp. 87-98.

1987
«Memòria personal», Mientras tanto, 30-31 (número dedicat a Manuel Sacristán Luzón (1925-1985)), pp. 85-90.

1988
«Guerra del francès, guerra de la independència, guerra napoleònica: qüestió de noms o de conceptes?», L’Avenç: Revista d’història i cultura, 113, març, pp. 22-25 (Traducció anglesa amb el títol de «Catalonia, 1808-1814. How to name a war», Review, XII, 1989, pp. 397-403).

«Ciència històrica i consciència nacional catalana», L’Avenç, 100, pp. 70-76.

1989
«Sobre l’ensenyament de la història, encara», Perspectiva escolar, 139, pp. 4-9.

1994
«Europa ante el espejo», En pie de paz, 34, pp. 61-62.

«La importancia de E. P. Thompson», Mientras tanto, 58, pp. 81-86.

1995
«Ferran Soldevila, en su centenario», Catalònia cultura, 42, pp. 40-41.

1996
«Memòria històrica: convocar els records de coses passades», L’Avenç, 205, juliolagost, pp. 36-38.

«La Cuestión Nacional: El nacionalismo está aquí para quedarse», El Viejo Topo, 102, desembre, pp. 28-31.

«Els historiadors romàntics», L’Avenç: Revista d’història i cultura, 200, pp. 10-11.

1997
«Fuster i el País Valencià», El Temps, 671, 28 d’abril, pp. 36-39.

«Enseñar historia de España», El País, 19 de desembre, <https://elpais.com/diario/1997/12/19/opinion/882486011_850215.html>.

1999
«Antoni Rovira i Virgili, historiador», Revista de Catalunya, 144, pp. 9-12.

2000
«Cent anys de Catalunya: una mirada des de la fi del segle XX», L’Avenç: Revista d’història i cultura, 243, pp. 8-11.

2001
«Ernest Lluch: i les Espanyes possibles de 1714», L’Avenç: Revista d’història i cultura, 263, pp. 70-74.

2002
«¿Qué historia enseñar?», Pasajes: Revista de pensamiento contemporáneo, 9, tardor, pp. 5-16.

«La Segona República», L’Avenç, 269, maig, «Papers del Museu d’Història de Catalunya», pp. 4-8. (Reedició del text publicat al llibre Batecs de la memoria.)

2003
«El trienni constitucional», L’Avenç, 280, maig, «Papers del Museu d’Història de Catalunya», pp. 21-23.

«Vilar i la historiografia contemporània», El Temps, 11-17 de novembre, pp. 55-57 del suplement «El temps d’història».

«Les guerres en la història», Perspectiva escolar, 279, pp. 21-25.

«Hobsbawm: la historia y la vida», Letra internacional, 81, pp. 24-26.

«Pierre Vilar», La Aventura de la historia, 62 (amb Carlos Martínez Shaw i Roberto Fernández), pp. 86-91.

«La ‘reforma agrària liberal’», L’Avenç: Revista d’història i cultura, 278, pp. 22-25.

2004
«Representativitat política i progrés social. Una proposta interpretativa», Lliçó inaugural del 53è congrés de la Comissió internacional per a l’estudi de la història de les Assemblees Representatives i Parlamentàries, Barcelona, Parlament de Catalunya, 3 de setembre de 2003, L’Avenç, 287, gener, «Papers del Museu d’Història de Catalunya», 9, pp. 17-23.

«Historias de Europa», Pliegos de Yuste: revista de cultura y pensamiento europeos, 12, maig, pp. 61-66.

«Bases per a una nova transició», publicació parcial de la conferència de clausura dels XXXIII Premis Octubre, València el 30 d’octubre de 2004, El Temps, 1064, 2-8 de novembre, pp. 32-35.

«Pierre Vilar i la història de Catalunya», L’Avenç: Revista d’història i cultura, 297, pp. 13-21.

2005
«Europa: història i identitat», L’Espill, 20, pp. 65-72. Traducció anglesa: «Europe, history and identity», Transfer: journal of contemporary culture, 1, 2006, pp. 16-24.

«Ponència llegida en l’acte de commemoració del 30è aniversari de la Unió de Pagesos. Bellpuig, 13 de novembre de 2004», La Resclosa, Centre d’estudis del Gaià, Vila-rodona, 9, pp. 5-14.

2006
«Josep Benet. Recerca històrica i fidelitat a un compromís», L’Avenç, 309, gener, «Papers del Museu d’Història de Catalunya», pp. 21-23.

«El Partido Popular y la Constitución de Cádiz», El País, 15 de febrer, <https://elpais.com/diario/2006/02/15/opinion/1139958007_850215.html>.

«Miedo a la historia», El País, 11 de juny, <https://elpais.com/diario/2006/06/11/opinion/1149976803_850215.html>.

«La caza del maestro», El País, 10 d’agost, <https://elpais.com/diario/2006/08/10/opinion/1155160805_850215.html>.

«Más pobres que ayer», El País, 2 de setembre, <https://elpais.com/diario/1986/09/02/cultura/525996005_850215.html>.

«En defensa de la República», Clío: Revista de historia, 54, pp. 16-18.

«Les dificultats d’encaix de la Catalunya industrial», L’Avenç: Revista d’història i cultura, 315 (número dedicat a Estats Units amb ulls catalans), pp. 4-7.

«Hungría en 1956: los límites de la desestalinización», Mientras tanto, 100, pp. 109-116.

«¿Para qué sirve la ‘memoria histórica’?», Clío: Revista de historia, 61, pp. 16-17.

2007
«Intrahistoria del presente», Babelia, suplement cultural del diari El País, 14 de juliol, <https://elpais.com/diario/2007/07/14/babelia/1184368635_850215.html>.

«El llegat de Pierre Vilar», L’Avenç: Revista d’història i cultura, 320, gener, pp. 7-9.

«Els usos de la història, avui», L’Avenç: Revista d’història i cultura, 323, abril, pp. 56-57.

«Los comunistas ante la transición», Mientras tanto, 104-105 (número dedicat a Memoria histórica y poderes públicos), pp. 23-37.

«En el 70è aniversari de la fundació del PSUC», L’Espurna. Revista de pensament, història i cultura, 1, febrer, pp. 37-39.

2008
«Benet, la lluita pels principis», L’Avenç: Revista d’història i cultura, 337, pp. 12-13. «Un procés complex», Serra d’Or, 581, pp. 17-19.

2009
«Guías de lectura», El País, 1 de març, <https://elpais.com/diario/2009/03/01/opinion/1235862004_850215.html>.

«Recuerdos de 1939», Público, 31 de març, <http://blogs.publico.es/dominiopublico/1181/recuerdos-de-1939/>.

«Paisajes del futuro», El País, 5 de juny, <https://elpais.com/diario/2009/06/05/opinion/1244152804_850215.html>.

«Los costes humanos de la II Guerra Mundial», Público, 30 d’agost, <http://www.publico.es/actualidad/costes-humanos-ii-guerra-mundial.html>.

«Darwin per a historiadors», Mètode: Revista de difusió de la investigació de la Universitat de València, 60, 2009 (número dedicat a Darwiniana), p. 63.

2010
«La canonización de Carter por la Generalitat catalana», Público, 7 d’abril, <http://blogs.publico.es/dominiopublico/1939/la-canonizacion-de-carter/>.

«Tra(ns)iciones», Público, 5 de maig, <http://blogs.publico.es/dominiopublico/1996/transiciones/>.

«Julio de 1936», Público, 29 de juny, <http://blogs.publico.es/dominiopublico/2108/julio-de-1936/>.

«Pensar desde la izquierda», Público, 15 d’agost, <http://blogs.publico.es/dominiopublico/2287/pensar-desde-la-izquierda/>.

«Protestar para sobrevivir», Público, 30 de setembre, <http://blogs.publico.es/dominiopublico/2499/protestar-para-sobrevivir/>.

«USA, S.A.», Público, 17 d’octubre, <http://blogs.publico.es/dominiopublico/2565/usa-s-a/>.

«Las cuentas de la muerte», Público, 20 de novembre, <http://blogs.publico.es/dominiopublico/2710/las-cuentas-de-la-muerte/>.

«El asalto a la educación pública», Público, 14 de diciembre, <http://blogs.publico.es/dominiopublico/2809/el-asalto-a-la-educacion-publica/>.

«Crisi econòmica i moviment obrer: reflexions entorn de la crisi del 29», Nous Horitzons, 197 (número dedicat a La crisi de l’economia de casino: causes i costos), pp. 6-15.

«Eumo i l’edició universitària a Catalunya», L’Avenç: Revista d’història i cultura, 355, pp. 12-14.

«Jaume Vicens a la Universitat de Barcelona», Serra d’Or, 605, p. 22.

2011
«El día que comenzó la Guerra Civil», Público, 16 de febrer, <http://blogs.publico.es/dominiopublico/3044/el-dia-que-comenzo-la-guerra-civil/>.

«El asesinato de una nación», Público, 17 de gener, <http://blogs.publico.es/dominiopublico/2932/el-asesinato-de-una-nacion/>.

«En qué tiempos vivimos», Público, 20 de març, <http://blogs.publico.es/dominiopublico/3171/en-que-tiempos-vivimos/>.

«Octogésimo aniversario de la II República española: el tiempo de los derechos», Público, 14 d’abril, <http://www.sinpermiso.info/textos/octagesimo-aniversario-de-la-ii-repblica-espanola-el-tiempo-de-los-derechos>.

«El holocausto español», Público, 15 de maig, <http://blogs.publico.es/dominiopublico/3385/el-holocausto-espanol/>.

«Marea negra», Público, 31 de maig, <http://blogs.publico.es/dominiopublico/3457/marea-negra/>.

«17 de julio», Público, 19 de juliol, <http://blogs.publico.es/dominiopublico/3689/17-de-julio/>.

«El futuro de la Guerra Fría», Público, 9 de setembre, <http://blogs.publico.es/dominiopublico/3984/el-futuro-de-la-guerra-fria/>.

«Enseñanza pública y democracia», Público, 25 de setembre, <http://blogs.publico.es/dominiopublico/4037/ensenanza-publica-y-democracia/>.

«La naturaleza de la violencia», Público, 11 de novembre, <http://blogs.publico.es/dominiopublico/4239/la-naturaleza-de-la-violencia/>.

«¿Y ahora, qué?», Público, 28 de novembre, <http://blogs.publico.es/dominiopublico/4298/¿y-ahora-que/>.

«Barcelona 1700», Revista de Catalunya, 272, pp. 21-25.

«Todo está por hacer y todo es posible», El Viejo Topo, 280, pp. 6-13.

«El triunfo del capitalismo realmente existente», Claves de razón práctica, 217, pp. 10-16.

2012
«La tripulación del Titanic», Público, 3 de gener, <http://blogs.publico.es/dominiopublico/4485/la-tripulacion-del-‘titanic’/>.

«Llegir la premsa», La Lamentable, 11 de gener, <http://lamentable.org/llegir-la-premsa/>.

«La maledicció del tres per cent», La Lamentable, 1 de febrer, <http://lamentable.org/la-malediccio-del-tres-per-cent/>.

«Demasiados retrocessos», Público, 24 de febrer, <http://blogs.publico.es/dominiopublico/4877/demasiados-retrocesos/>.

«L’ús de les presons», La Lamentable, 28 de març, <http://lamentable.org/lus-de-les-presons/>.

«La Constitució de 1812», Serra d’Or, 627, març, pp. 25-27.

«Qui ens governa?», La Lamentable, 26 d’abril, <http://lamentable.org/qui-ens-governa/>.

«Traduït de l’anglès (‘americà’, naturalment)», La Lamentable, 21 de maig, <http://lamentable.org/traduit-de-langles-america-naturalment/>.

«Per què serveix la política d’austeritat?», La Lamentable, 4 de juny, <http://lamentable.org/per-que-serveix-la-politica-dausteritat/>.

«Què és el moviment obrer?», La Lamentable, 11 de juliol, <http://lamentable.org/que-es-el-moviment-obrer/>.

«La deuda de la banca. La carta del suicida», El Periódico, 15 de juliol, <http://www.sinpermiso.info/textos/tenemos-derecho-a-exigir-al-gobierno-que-explique-que-vamos-a-pagar-y-quienes-son-los-culpables>.

«Els míssils d’octubre», La Lamentable, 8 d’agost, <http://lamentable.org/els-missils-doctubre/>.

«Després de l’onze de setembre», La Lamentable, 16 de setembre, <http://lamentable.org/despres-de-lonze-de-setembre/>.

«La història perd Eric Hobsbawm», Ara, 2 d’octubre, p. 32, <https://www.ara.cat/cultura/historia-perd-Eric-Hobsbawm_0_784721564.html>.

«El mundo no mejorará solo» (E. Hobsbawm), ABC, 2 d’octubre, p. 45.

«El senyor Wert i l’ensenyament de la història», La Lamentable, 11 d’octubre, <http://lamentable.org/6204/>.

«Las elecciones de octubre», La Lamentable, 28 d’octubre, <http://lamentable.org/las-elecciones-de-octubre/>.

«El lado oscuro de la democracia», La Lamentable, 6 de novembre, <http://lamentable.org/el-lado-oscuro-de-la-democracia/>.

«De què parlem, quan parlem de capitalisme?», L’Espill, 41, pp. 45-57.

«Històries i identitats», L’Avenç: Revista d’història i cultura, 376, pp. 32-37.

2013
«La identitat dels catalans. Estats i nacions», Serra d’Or, 637, gener, p. 26.

«La identitat dels catalans. La defensa dels drets», Serra d’Or, 638, febrer, p. 30.

«La deriva nazi del Partit Popular», El Periódico, 11 de març, <http://www.elperiodico.cat/ca/opinio/20130311/la-deriva-nazi-del-partit-popular-2336761>.

«La burgesia nacionalista: un animal mitològic», La Lamentable, 19 de març, <http://lamentable.org/la-burgesia-nacionalista-un-animal-mitologic/>.

«La identitat dels catalans. El miracle econòmic», Serra d’Or, 639, març, p. 35.

«Sobre la destrucció de la democràcia», El Periódico, 2 d’abril, <http://www.elperiodico.cat/ca/opinio/20130402/sobre-la-destruccio-de-la-democracia-2353529>.

«L’austeritat mata?», La Lamentable, 26 d’abril, <http://lamentable.org/lausteri-tat-mata/>.

«Memòries i desmemòries», La Lamentable, 11 d’abril, <http://lamentable.org/memories-i-desmemories/>.

«La identitat dels catalans. La supervivència de la llengua», Serra d’Or, 640, abril, p. 37.

«¿Recuperació?», El Periódico, 3 de maig, <http://www.elperiodico.cat/ca/opinio/20130503/recuperacio-2381225>.

«Perdona els nostres deutes», La Lamentable, 20 de maig, <http://lamentable.org/perdona-els-nostres-deutes/>.

«La identitat dels catalans. La identitat perseguida», Serra d’Or, 641, maig, p. 42.

«Una gran mentida», El Periódico, 3 de juny, <http://www.elperiodico.cat/ca/opinio/20130603/una-gran-mentida-2407941>.

«La identitat dels catalans. Una mirada al present», Serra d’Or, 642, juny, p. 30.

«La pràctica de l’inquisidor», El Periódico, 5 de juliol, <http://www.elperiodico.cat/ca/opinio/20130705/la-practica-de-linquisidor-2470533>.

«Competitivitat», El Periódico, 16 d’agost, <http://www.elperiodico.cat/ca/opinio/20130816/competitivitat-2581035>.

«Dels bons i mals usos de les armes químiques», La Lamentable, 2 de setembre, <http://lamentable.org/dels-bons-i-mals-usos-de-les-armes-quimiques/>.

«Després de la crisi», La Lamentable, 19 de setembre, <http://lamentable.org/despres-de-la-crisi/>.

«L’estat del malestar», El Periódico, 27 de setembre, <http://www.elperiodico.cat/ca/opinio/20130927/lestat-del-malestar-2697090>.

«Previsions de futur», El Periódico, 25 d’octubre, <http://www.elperiodico.cat/ca/opinio/20131025/previsions-de-futur-2782933/>; «Els amos del cortijo», El Periódico, 11 de novembre, <http://www.elperiodico.cat/ca/opinio/20131111/els-amos-del-cortijo-2829310>.

«En defensa de l’escola pública», La Lamentable, 5 de desembre, <http://lamentable.org/en-defensa-de-lescola-publica/>.

«Els desvaris de la raó», El Periódico, 11 de desembre, <http://www.elperiodico.cat/ca/opinio/20131211/els-desvaris-de-la-rao-2916962>.

«Un temps de desconcert», La Lamentable, 20 de desembre, <http://lamentable.org/un-temps-de-desconcert/>.

«En defensa de la universitat pública, vint anys després», L’Avenç: revista d’història i cultura, 390, p. 6.

«What do we mean when we speak of capitalism?», Transfer: journal of contemporary culture, 8, pp. 14-25.

2014
«1914: la gran guerra», El Periódico, 21 de gener, <http://www.elperiodico.cat/ca/opinio/20140121/1914-la-gran-guerra-3031070>.

«Fronteres», La Lamentable, 6 de febrer, <http://lamentable.org/fronteres/>.

«La història, segons Wert i companyia», El Periódico, 21 de febrer, <http://www.elperiodico.cat/ca/opinio/20140221/la-historia-segons-wert-i-companyia-3125003>.

«Educació per a la democràcia», El Periódico, 25 de març, <http://www.elperiodico.cat/ca/opinio/20140325/educacio-per-a-la-democracia-3217824>.

«La recuperació ha arribat», El Periódico, 29 d’abril, <http://www.elperiodico.cat/ca/opinio/20140429/la-recuperacio-ha-arribat-3261669>.

«Per una sola vegada», El Periódico, 13 de maig, <http://www.elperiodico.cat/ca/opinio/20140513/per-una-sola-vegada-3272332>.

«Les guerres neocolonials», La Lamentable, 9 de maig, <http://lamentable.org/les-guerres-neocolonials/>.

«Balanç d’urgència», El Periódico, 2 de juny, <http://www.elperiodico.cat/ca/politica/20140602/balanc-durgencia-3289495>.

«Balanç d’una guerra», El Periódico, 27 de juny, <http://www.elperiodico.cat/ca/opinio/20140627/balanc-duna-guerra-3336567>.

«La otra cara de la recuperación», La Lamentable, 1 de juliol, <http://lamentable.org/la-otra-cara-de-la-recuperacion/>.

«La lògica del camp de concentració», La Lamentable, 14 de juliol, <http://lamentable.org/la-logica-del-camp-de-concentracio/>

«El ‘cas Pujol’», El Periódico, 13 d’agost, <http://www.elperiodico.cat/ca/opinio/20140813/el-cas-pujol-3448606>.

«Una nova història econòmica», El Periódico, 15 de setembre, <http://www.elperiodico.cat/ca/opinio/20140915/una-nova-historia-economica-3521908>.

«Les ‘revolucions’ del 1989», El Periódico, 1 de novembre, <http://www.elperiodico.cat/ca/opinio/20141101/les-revolucions-del-1989-3652953>.

«Després del 9 de novembre», El Periódico, 1 de desembre, <http://www.elperiodico.cat/ca/opinio/20141201/despres-del-9-de-novembre-3735337>.

«El problema de la desigualtat», La Lamentable, 7 de desembre, <http://lamentable.org/el-mon-en-que-vivim/>.

«La evolución de E.P. Thompson», Mientras tanto, 122-123, pp. 23-35.

2015
«La disminució dels salaris», La Lamentable, 10 de gener,<http://lamentable.org/la-disminucio-dels-salaris/>.

«El món a començaments del 2015», El Periódico, 20 de gener, <http://www.elperiodico.cat/ca/opinio/20150120/el-mon-a-comencaments-del-2015-3867816>.

«La felicitat», La Lamentable, 2 de febrer, <http://lamentable.org/la-felicitat/>.

«Aniversaris», El Periódico, 15 de febrer, <http://www.elperiodico.cat/ca/opinio/20150215/aniversaris-3939955>.

«Les mil formes de la corrupció», El Periódico, 9 de març, <http://www.elperiodico.cat/ca/opinio/20150309/les-mil-formes-de-la-corrupcio-4002456>.

«Els deutes dels pobres», La Lamentable, 10 de març, <http://lamentable.org/els-deutes-dels-pobres/>.

«Els perills que amenacen la nostra societat», La Lamentable, 10 d’abril, <http://lamentable.org/els-perills-que-amenacen-la-nostra-societat/>.

«Vents de guerra», El Periódico, 14 d’abril, <http://www.elperiodico.cat/ca/opinio/20150414/vents-de-guerra-4099432>.

«Creixement i felicitat», El Periódico, 9 de maig, <http://www.elperiodico.cat/ca/opinio/20150509/creixement-i-felicitat->.

«Parlem de democràcia», La Lamentable, 25 de maig, <http://lamentable.org/parlem-de-democracia/>.

«Creixement i més creixement», La Lamentable, 9 de juny, <http://lamentable.org/creixement-i-mes-creixement/>.

«Panorama després de la batalla», La Lamentable, 30 de setembre, <http://lamentable.org/panorama-despres-de-la-batalla/>.

«Terrorismes», La lamentable, 4 de desembre, <http://lamentable.org/terrorismes/>.

2016
«Després de les eleccions», La Lamentable, 9 de març, <http://lamentable.org/despres-de-les-eleccions/>.

«Presons, drets humans i mitjans de comunicació», La Lamentable, 25 de març <http://lamentable.org/presons-drets-humans-i-medis-de-comunicacio/>.

«Transicions», La Lamentable, 16 de maig, <http://lamentable.org/transicions/>.

«Sopars de duro», La Lamentable, 26 de maig, <http://lamentable.org/sopars-de-duro/>.

«La ‘Gig Ecoconomy’», La Lamentable, 6 de juny, <http://lamentable.org/la-gig-ecoconomy/>

«Després del desastre», La Lamentable, 27 de juny, <http://lamentable.org/despres-del-desastre/>.

«Polítics i votants», La Lamentable, 3 de setembre, <http://lamentable.org/politics-i-votants/>.

«Rescatar Companys», Serra d’Or, 669, setembre, pp. 20-21.

«Ricos y desiguales», La Lamentable, 11 d’octubre, <http://lamentable.org/ricos-y-desiguales/>.

«Les pròximes eleccions», La Lamentable, 27 d’octubre, <http://lamentable.org/les-proximes-eleccions/>.

«Les eleccions passades», La Lamentable, 11 de novembre, <http://lamentable.org/les-eleccions-passades/>.

«Trump com advertència», La Lamentable, 27 de novembre, <http://lamentable.org/trump-com-advertencia/>.

«Els premis Nobel de la Pau», La Lamentable, 8 de desembre, <http://lamentable.org/premis-nobel-pau/>.

«El Fons Depredador Internacional», La Lamentable, 16 de desembre, <http://lamentable.org/fons-depredador-internacional/>.

2107
«Un temps de mentides i confusió», La Lamentable, 22 de gener, <http://lamentable.org/temps-mentides-confusio-2/>.

«L’amenaça del ‘Deep State’», La Lamentable, 20 de febrer, <http://lamentable.org/lamenaca-deep-state/>.

«La corrupció que ens envolta», La Lamentable, 2 de març, <http://lamentable.org/corrupcio-que-envolta/>.

«Una faula misògina», La Lamentable, 8 de març, <http://lamentable.org/una-faula-misogina/>.

«Cap a la Tercera Guerra Mundial?», La Lamentable, 7 d’abril, <http://lamentable.org/cap-tercera-guerra-mundial/>.

«Els peixos d’aquest abril», La Lamentable, 24 d’abril, <http://lamentable.org/peixos-daquest-abril/>.

«Notícies d’un present esquizofrènic», La Lamentable, 29 de maig, <http://lamentable.org/noticies/>.

«La destrucció dels nostres drets socials», La Lamentable, 25 de juny, <http://lamentable.org/destruccio-dels-nostres-drets-socials/>.

Entrevistes

1983
Jesús García Marín, «Sobre Marx i la Revolució a Espanya: Entrevista a Josep Fontana», Lluc: revista de cultura i d’idees, 709, maig-juny, pp. 100-102.

1997
Pau Viciano, «Josep Fontana: Descobrir la societat valenciana sempre és un xoc», Mètode. Revista de difusió de la investigació de la Universitat de Valencia, 18, tardor, pp. 26-30.

1998
Carlos Hernández Rodríguez i Ronny J. Viales Hurtado, «Entrevista al Dr. Josep Fontana L.», Revista de Historia (Universidad Nacional de Costa Rica), 38, pp. 179-192, <http://www.revistas.una.ac.cr/index.php/historia/article/view/2034/1932>.

2004
«Entrevista a Josep Fontana, historiador», Barcelona educación, 43, pp. 14-15.

2005
L’Avenç, 303, juny, feta per Xavier Carmaniu, <http://www.lavenc.cat/index.php?/cat/revistes/L-Avenc/303/l_opinio/en_antena/Entrevista-a-Josep-Fontana>.

2006
Francesc Arroyo, «¡Esclar que cal revisar la història! ¡Constantment!», Quadern, suplement del diari El País, 23 de març, <https://elpais.com/diario/2006/03/23/quaderncat/1143078317_850215.html>.

Xavier Domènech, «En medio del tiempo. Una entrevista con Josep Fontana», Historia del presente, 8, <http://historiadelpresente.es/sites/default/files/revista/articulos/8/808enmediodeltiempo.unaentrevistaconjosepfontana.pdf>.

2007
Francesc Arroyo, «La jerarquía de la Iglesia se halla instalada en la extrema derecha», El País, 28 de gener, <https://elpais.com/diario/2007/01/28/domingo/1169959958_850215.html>.

El Punt Diari, 9 de juliol, feta per A. Vives.

2010
Pablo Aravena, «La historiografía vuelta sobre sí», entrevista dins Los recursos del relato. Conversaciones sobre filosofía de la historia y teoría historiográfica, Santiago de Chile, Universidad de Chile, pp. 197-219.

Resposta a una enquesta, dins Manuel Chust (ed.), Las independencias iberoamericanas en su laberinto. Controversias, cuestiones, interpretaciones, València, Universitat de València, pp. 143-148.

2011
Público, 19 de noviembre, feta per Peio H. Riaño, <http://www.sinpermiso.info/textos/ni-siquiera-el-fascismo-logro-lo-que-ha-conseguido-el-capitalismo-entrevista>.

Ara, 17 de desembre, feta per Ariadna Trillas, <https://www.ara.cat/premium/societat/JOSEP_FONTANA-Alemanya-aconseguit-dominar-Europa_0_610739013.html>.

2012
La Lamentable, 5 de març, feta per José Martí Gómez, <http://lamentable.org/reinventemos-una-politica-que-controle-la-economia/>.

jotdown.es, novembre, feta per Enric González, <http://www.jotdown.es/2012/11/josep-fontana-catala/>.

2013
El Cultural, 22 de febrer de 2013, feta per Daniel Arjona, <http://www.elcultural.com/noticias/letras/Josep-Fontana-Las-protestas-actuales-no-tienen-entidad/4433>.

El Periódico de Catalunya, 3 de març, feta per Ernest Alós.

lalamentable.org, 28 de març, feta per José María Mena i Eugeni Madueño, <http://lamentable.org/josep-fontana-lhistoriador-que-parla-del-futur/>.

Revista Utopía, 6 d’abril, <http://revista-utopia.blogspot.co.uk/2013/04/entrevista-josep-fontana.html>.

El País, 20 de juliol, feta per Francesc Arroyo, <http://blog.udllibros.com/wp-content/uploads/Babelia-20-julio-2013.pdf>.

El Temps, núm. 1.519, 23 de juliol, feta per Pelai Pagès.

Argia, 27 de setembre, feta per Pello Zubiria Kamino, Patxi Larrion i Urko Apaolaza Avila, <http://www.argia.eus/argia-astekaria/2354/josep-fontana>.

Público, 19 de novembre, feta per Cristian Jara, <http://www.publico.es/politica/independencia-logra-guerra-independencia.html>.

Arts. Revista del Cercle de Belles Arts de Lleida, 37, pp. 4-6, feta per Jordi Soldevila Roig.

2014
Sentit crític, 7 de setembre, feta per Marc Andreu, <http://www.sentitcritic.cat/josep-fontana-les-perspectives-reals-dindependencia-son-minimes-pero-cal-persistir-812>.

El Periódico, 22 d’octubre, feta per Ernest Alós, <http://www.elperiodico.cat/ca/oci-i-cultura/20141021/josep-fontana-mil-anys-ens-han-anat-fent-diferents-3622287>.

eldiario.es, 28 de novembre, feta per Ramón Lobo, <http://www.eldiario.es/politica/Fontana-superiores-conseguido-movilizar-colgado_0_327917514.html>.

Antoni Tortajada, «La identitat dels catalans (i per a què serveix la història). Entrevista a Josep Fontana», a 300. La història continua, Barcelona, Rosa dels Vents, 2014, pp. 189-218.

2015
Vilaweb, 26 de juliol, feta per Andreu Barnils, <https://www.vilaweb.cat/noticies/josep-fontana-els-que-parlen-de-federalisme-quina-credibilitat-tenen/>.

El Aromo, 69, 29 d’agost, feta per Mariano Schlez, <http://razonyrevolucion.org/los-modelos-no-sirven-sin-la-realidad-concreta-que-se-encuentra-en-los-archivos-entrevista-al-historiador-espanol-josep-fontana/>.

El País, 5 d’octubre, entrevista feta per Francesc Arroyo, <https://cat.elpais.com/cat/2015/10/05/cultura/1444047086_077475.html>.

Directa, 20 d’octubre, feta per Pau Casanellas, <https://directa.cat/josep-fontana-hem-arribat-nivells-de-desigualtat-similars-als-dels-anys-20>.

2016
El Crític, 6 de gener, feta per Blanca Blay i Caralp Mariné, <http://www.elcritic.cat/entrevistes/josep-fontana-si-vols-fer-la-independencia-per-la-forca-hauras-de-muntar-una-guerrilla-no-fem-broma-amb-aixo-7569>.

Diagonal, 20 de maig, feta per Pablo Elorduy, <https://www.diagonalperiodico.net/global/30323-lo-es-absolutamente-inaceptable-es-resignarse.html>.

Ara, 13 d’agost, feta per Ignasi Aragay, <https://www.ara.cat/dossier/Josep-Fontana-Em-projecte-republica_0_1631836822.html>.

Mientras tanto, 10 de novembre, feta per Francesc Arroyo, <http://www.mientrastanto.org/boletin-152/notas/el-historiador-debe-ayudar-a-la-gente-a-pensar>.

Público, 17 de desembre, feta per Carles Bellsolà, <http://www.publico.es/public/josep-fontana-sistema-com-funcionava.html>.

Revista da Teoria da História (Universidade Federal de Goiás), 16, 2, desembre, feta per Marcello Felisberto Morais de Assunçao.

2017
Ara, 6 de febrer, feta per Sílvia Marimon, <https://www.ara.cat/cultura/Josep-Fontana-desigualtat-plantejar-diferent_0_1738026193.html>.

El Periódico, 12 de febrer, feta per Ernest Alós, <http://www.elperiodico.com/es/ocio-y-cultura/20170212/fontana-entrevista-libro-siglo-revolucion-5802739>.

La Vanguardia, 13 de febrer, feta per Josep Massot, <http://www.lavanguardia.com/cultura/20170213/414283690688/la-extrema-derecha-recoge-la-ira-ciudadana-contra-las-elites.html>.

El País, 15 de febrer, feta per Andreu Mayayo i Artal, <https://cat.elpais.com/cat/2017/02/15/cultura/1487194142_181769.html>.

El Confidencial, 18 de febrer, feta per Jordi Corominas i Julián, <https://www.elconfidencial.com/cultura/2017-02-18/josep-fontana_1333717/>.

La Izquierda Diario, 11 de març, feta per Josefina L. Martínez, <http://www.laizquierdadiario.com/revolucion-rusa/ENTREVISTA-Josep-Fontana-La-revolucion-vio-nacer-el-poder-de-los-soviets>.

El Español, 12 de març, feta per Mariano Gasparet i Alberto Gamazo, <https://www.elespanol.com/opinion/20170310/199730214_0.html>.

La Aventura de la Historia, març de 2017, feta per Andreu Navarra Ordoño, <http://regiondespoblada.blogspot.co.uk/2017/03/el-siglo-de-la-revolucion-entrevista.html>.

NacioDigital, 16 de setembre, feta per Pep Martí, <https://www.naciodigital.cat/noticia/138269/josep/fontana/si/no/veu/altra/solucio/estat/capac/arribar/suspensio/autonomia>.

El Salto, 1 de setembre, feta per Pablo Elorduy, <https://elsaltodiario.com/proces/detras-del-malestar-esta-la-degradacion-de-lo-que-fue-el-proyecto-de-estado-de-bienestar>.

eldiario.es, 24 de setembre, feta per Ramón Lobo, <http://www.eldiario.es/politica/batalla-buenos-malos-posiblemente-perdamos_0_689431120.html>.

Nuestra Bandera, nº 237, setembre, feta per José G. Alén, pp. 128-161.

El Crític, 30 d’octubre, feta per Javier Borràs Arumí, <http://www.elcritic.cat/entrevistes/josep-fontana-els-fets-de-praga-van-demostrar-que-el-comunisme-no-tenia-capacitat-de-renovar-se-i-creixer-16907>.

Crónica Global, 12 de desembre, feta per María Jesús Cañizares, <https://cronicaglobal.elespanol.com/politica/fontana-pensar-independencia-insensatez_106289_102.html>.

* Volem agrair l’ajut que hem rebut de Gonzalo Pontón i del mateix Josep Fontana en la confecció d’aquesta relació bibliogràfica, que inclou llibres, articles, capítols de llibres, pròlegs i presentacions, edicions, textos inèdits, articles en la premsa i entrevistes. Gonzalo, que ha estat durant molt de temps, i continua sent encara, l’editor de Fontana, primer a Crítica i ara a Pasado & Presente, ens ha facilitat una relació molt detallada de les publicacions d’aquest, amb la qual hem pogut contrastar i completar la nostra pròpia recerca.

ESCRITS

SELECCIONATS

MESTRES I AMICS

Конец ознакомительного фрагмента.

Текст предоставлен ООО «ЛитРес».

Прочитайте эту книгу целиком, купив полную легальную версию на ЛитРес.

Безопасно оплатить книгу можно банковской картой Visa, MasterCard, Maestro, со счета мобильного телефона, с платежного терминала, в салоне МТС или Связной, через PayPal, WebMoney, Яндекс.Деньги, QIWI Кошелек, бонусными картами или другим удобным Вам способом.