# Гайдеґґер: Про феномен часу

Борис Поломошнов

Наведена тут міні-стаття присвячена розумінню феномена часу одним зі «стовпів» філософії XX століття – Мартіном Гайдеґґером, викладеного ним у роботі «Sein und Zeit» – «Буття і Час» і його ж доповіді «Zeit und Sein» – «Час і буття», прочитаної ним 31.01.1962 в актовій залі Фрайбурзького університету. Відразу ж обмовимося: ми навмисно відсторонюємося і від членства Гайдеґґера в NSDAP (Nationalsozialistische Deutsche Arbeiterpartei), і від його ректорства у Фрайбурзькому університеті саме за часів Третього Рейху: ми – не його судді, а ці сторінки – не місце ні для судилища, ні навіть для суду. У цій статті ми керувалися трьохтисячолітнім принципом, заповіданим нам давньоіндійськими мудрецями: «Не вчися дурному навіть у своїх батьків, вчися хорошому навіть у своїх ворогів». Якщо нам з Вами є чому повчитися і навчитися у Мартіна Гайдеґґера, ми з Вами обов’язково це зробимо.

> «Час – це Вічність, яка споглядає свої звершення».

> Платон. «Діалоги».


Отже: ніщо так не розрізняє людей – аж до однолітків, – як час.

І не тільки, і не стільки тому, що одні старіють повільно і красиво, а інші – стрімко і бридко.

І навіть не тому, що ніхто не знає, кому і що «на роду написане»:

– Зозуля-зозуля! Скільки мені залишилося?

– Ку…

– Чому так ма…

Чи не про те мова.

Адже як сказав Мартін Гайдеґґер, «Тільки-но людина приходить в життя, вона відразу ж досить стара для того, щоб померти» (див. його «Буття і час»).

А про що ж тоді – питання?

А про те, що є люди – завжди сучасні, а є такі, хто ніколи не на часі.

Наприклад?

Звольте.

Приклад «прямої дії»: «Наш сучасник – Вільям Шекспір», – такою є назва книги Григорія Козинцева, написаної ним – перед тим, як, і для того, щоб – поставити і «зняти» свого «Гамлета» і свого ж «Короля Лір».

Приклад «зворотної дії»?

І це – будь ласка.