Світлана Зубко
КАЗКА В ОДЕСІ
СКАЗКА В ОДЕССЕ

КАЗКИ УКРАЇНСЬКОЮ МОВОЮ

ДИВО-ПТИЦІ

Прилетіла птиця біла на подвір’я.
Танцювала птиця, розсипала пір’я.
Ці легкі пір’їни сипали щосили…
Все навколо стало білосніжно-білим.
Раптом в диво-птиці серце защеміло:
– Десь поперед мене полетів мій милий!..
Я тут забарилась… Що ж я наробила?!..
Швидко полетіла навздогін за милим.
І рожева птиця сіла на подвір’я.
Танцювала птиця, розсипала пір’я.
Це рожеве пір’я навкруги літало…
Вже садок рожевий! Птиці все замало!
Раптом в диво-птиці серце защеміло:
– Десь поперед мене полетів мій милий!..
Я тут забарилась… Що ж я наробила?!..
Швидко полетіла навздогін за милим.
І червона птиця сіла на подвр’я.
Танцювала птиця, розсипала пір’я.
І чудові квіти зацвіли червоно.
Виноград червоні набирає грона.
Раптом в диво-птиці серце защеміло:
– Десь поперед мене полетів мій милий!..
Я тут забарилась… Що ж я наробила?!..
Швидко полетіла навздогін за милим.
Жовта диво-птиця, сіла на подвір’я.
Танцювала птиця, розсипала пір’я.
Птиця жовтий колір понад все любила.
Жовтим листя стало, трави пожовтіли…
Раптом в диво-птиці серце защеміло:
– Десь поперед мене полетів мій милий!..
Я тут забарилась… Що ж я наробила?!..
Швидко полетіла навздогін за милим.
Ой, летіли птиці різнокольорові,
Барви дарували радісні, чудові!
І малі, й великі скрізь пташки літають.
Диво-птиць чотири лиш у рік буває.

КИЦЯ-ЧАРІВНИЦЯ

Кажу всім – мені не вірять: – Миша є у нас в квартирі!
– Киця ступінь вчений має, в хату мишок не пускає!
Я вночі тихенько спала, миша раптом налякала.
Бо якщо вона захоче – налякає й серед ночі.
– Що ж ти робиш? Чи не бачиш,
Що дитина гірко плаче?!
Почала я міркувати, як ту мишу… налякати.
Всі чудову нашу кицю називають «чарівниця»!
Мишу капосну спіймати кицю кличу я до хати.
Та її ніде немає – все кудись вона зникає!
На обід лише прийде: – Де була ти, кице, де?
З’їсть усе, що є у миці, по обіді – знову в путь.
Нашій киці-чарівниці навіть ніколи… зітхнуть!
І вона, як хвиля в річці – то з’явилась, то нема.
Я ж не можу замість киці мишу ту ловить… сама!
Миша радісно танцює – киця знову десь мандрує.
Вже набридла миша та! Може, взяти нам… кота?
Чарів, певне, він не знає і раптово не зникає.
Але, може, хитру мишу він якраз і… налякає.

ЇЖАЧОК-МАНДРІВНИЧОК

Їжачок-мандрівничок взяв з собою багажок,
Брилик – на голівку й рушив у мандрівку.
Їжу в вузлику він ніс, поспішав хутенько в ліс.
Стежечками він ходив, ніжки дуже натрудив.
А як трішки зголоднів, то малинки натрусив.
На пеньку відпочивав, за бджілками слідкував.
Бджілки мед з квіток збирали,
Потім в соти його клали…
Щось поблизу засвітилось – а то лісонька з’явилась:
– Ти куди, мандрівничок, мій смачненький їжачок?
І кого ти тут шукав? А чи, може, заблукав?
Раптом лиску затрусило, аж зубами скреготіла! —
Майже десять їжаків стисли лисоньку з боків.
Це родина їжакова йшла на розшуки малого.
Голки гарно нагострили, лиску геть прогнать хотіли.
Мить – лисиці вже нема, не поїла задарма.
Їжачок-мандрівничок позбирав всіх діточок
І малим розповідає, що у мандрах їх чекає.
Сам їжак давно вже звик, що для всіх він – Мандрівник!

КАЧЕЧКА КАТЯ ТА ЧАЄЧКА ЛЮСЯ

У річечки Кодими є свій секрет:
Там, де зелений росте очерет,
Качечка Катя свій дім збудувала.
Цілими днями вона полювала.
Вночі її річка тихенько гойдала…
Білого човника качка в’язала,
Чайці-сусідці тихенько казала:
– Човник потрібен, щоб рибку ловити,
Потім свіженьку на продаж возити.
Так в очереті рибачки живуть,
Справу цінують свою, бережуть.
Везуть у неділю свій цінний товар
Човником в місто, на рибний базар.
Рибка іще у корзинах лежить,
А за товаром вже черга стоїть.
Качечка Катя в спідниці рябій
Рибку з корзини бере по одній…
Рибку розпродали швидко і вчасно:
Всім до впободи ця рибка срібляста.
Чаєчка любить гроші складати:
– Треба моторного човна придбати!..
Там, де зелений росте очерет,
У річечки Кодими є свій секрет.

ГВАЛТ

Що зчинилось на подвір’ї?
Загубила гава пір’я.
Наш собака – «Гав!» та «Гав»,
Бо баран паркан зламав.
А бичок забіг в комору —
Помідор з’їв дуже скоро.
Стала баба верещати:
– Помідор де дівся п’ятий?
Гвалт!

А чубаті два синочки
Заглядати будуть в бочки!
Хлопчаки почнуть питати:
– Помідор де дівся п’ятий?
Та біда іще знайшлась:
В діжці плавав наш карась.
Причалапав тут дідусь,
Карасеві каже: «Тпрусь!».
Треба ж було дідусеві
Це казати карасеві!
Той карась із діжки – шусть!
Не зловив його дідусь.
Та карась наш має звичку —
Ходить він щодня на річку.
Гвалт!

Стали миші скрекотати,
Стали жаби гелготати…
Качка як затінькає!
Півень зацвірінькає…
Гвалт!

А бугай, той з переляку
Видерся аж на гілляку!
– Трісь! – і гепнувся на мишу!
На хвилинку байку лишу…
Бо цікаве мишеня
Скрізь ходило навмання
І тепер забило шию,
Бо бугай літать не вміє!
Мишу кличу: «Жуля, Жуля!»,
А на шиї в неї гуля!
Була миша – красотуля,
А тепер вона кривуля!
Заміж миші вже ніяк!
Всі ж на шийці бачать брак!
Гвалт!

Дві дочки кричать невтомно!
Баба десь вже непритомна!
А дідусь причепурився
І на призьбі примостився:
– Дочекаюсь надвечір’я,
В півня висмикну всі
Пір’я!
Бриль у мене без пера,
Вже оздобити пора!
Бриль з пером – то
інший стиль.
«Супермодний, —
скажуть, – бриль».
А корівці я на ріг
Начеплю смачний пиріг.
Я ще й бублика вчеплю,
Бо корівку я люблю.
А корівка… ну, брикати —
Хоч біжи з своєї хати.
Їй пиріг не до вподоби.
Для рогатої худоби
Парасольки, каже, треба,
Бо в дощ ходить просто неба!
Хто що хоче! На свій смак!
Та ще й робить абияк!
Гвалт!

Курка все оце почула,
На ворота вмить майнула:
– Що це, півень без хвоста?!
Я вам курка не проста!
Я – і курка! Я – і квочка!
Заклюю цього дідочка!
Гвалт!

А стара сердита качка,
Що прийшла нарозкарячки,
Зупинила цю розмову:
– А про качура хоч слово!
В нього вдача нелегка —
Лиш жінок є два полка!
За всіма ж це услідити,
Та й іще маленькі діти!
Щоби нас охороняти,
Хоч рушницю треба мати!
Хай на всіх наводить жах,
Хай з рушниці: «Трах-тарах!»
Гвалт!

Півень: «Я тут наче ні до чого!
Що ж, попробую смачного!»
Та на стіл – до пирога!
Баба: «Геть! Де кочерга?»
Запустила у пиріг!
Півень – фур-р-р!
І сів на ріг!
А корова – тупотіти:
«Вже краси – нема де діти!
Гава пір’я десь шукала,
А мені цього замало!
Я, бач, півника
придбала!
Гвалт!

А ворона подивилась,
Геть без голосу лишилась.
Ще й оглухла, як той пень.
Отакий сьогодні день!
Люди кажуть: «От чудні!»
Але вибачте мені —
Ми ж чекаєм допомоги,
Щоб бичку зв’язати роги,
Прив’язать до осокори,
– Щоб не крав він помідори.
Бо інакше…
Гвалт!

ЯК ЦЕ ТАК?
(ПЛУТАНИНА)

Автор: – Як це так? Ну, як це так?!
Сіяв мак у полі шпак!
Шпаченята залюбки
Воду носять до ріки!
Горобцям маленька риба
Накришила трішки хліба!
Ті наїлися на славу —
Стали схожими на гаву!
А рибалка наш, бичок,
Сам спіймався на гачок!
З риболовлі без штанів
Повертається у хлів!
Пес руденький з’їв кита,
Вихвалявся:

Пес: – Смакота!

Автор: – Завалився на диван…
А живіт – як барабан!
Ну а кицька —
Наша Зося,
Загубилася у просі!
Нявкає і верещить:

Зося: – В просі я не хочу
Жить!

Автор: – Далі – більше!
Далі – гірше!
Далі – глибше!
Далі – ширше!
Випив заєць джерело
І сказав:

Заєць: – Так і було!

Автор: – Для зайчишиних потреб
Був завжди тут тільки степ!
Що це робиться у лісі?
Їздить вовк на «Міцубісі»,
Без доріг і без ознак!
Повертає абияк!
Раптом всіх перелякав:
Він зайчиху покохав!
Нерозумна та зайчиха
Хоче з ним побратись тихо!
А лисичка золота
Шиє комір із хвоста
На машинці: «Тра-та-та!».

Лисиця:– Гарний комір
Для пальта!

Автор: – Вже вовчиха —
Сива шуба —
Наламала гілок з дуба.
Починає бджіл ганяти:

Вовчиха: – Мед несіть мені
До хати!

Автор: – Далі – більше!
Далі – гірше!
Далі – глибше!
Далі – ширше!
Лев прибіг із зоопарку,
Бо відчув, що буде сварка!
Щоб прикрасити дорогу,
Взяв «на хвіст» і носорога!
І ці двоє, як на сміх,
Налякати хочуть всіх.
Стали разом на горі
І кричать всім:

Лев і носоріг: – Ми царі!

Автор: – Горобці ж цього
Не хочуть
І доводять їм охоче:

Горобці: – Їдьте в Африку,
Ось там
Місце є таким царям!
А у нас таких багато:
Вовк, кабан, ведмідь
Пихатий.

Автор: – А кабан на все дивився
І картоплею вдавився.
Стали лікаря шукати…
Лікар лис —
Ні кроку з хати!
Почепив кашне на шию,
Каже:

Лис: – Я і сам хворію!
Хай поквапиться
Ведмідь —
Горло медом
Намастить.

Автор: – А ведмідь пішов в село,
Бо цукерок не було!
Носоріг про лиса чув,
Так до нього і гайнув.
Тільки глянув лис за ріг —
Йде до нього носоріг!
Лис благає:

Лис: – Цур мене!

Автор: – Швидко зняв своє кашне
І не гаяв більше часу —
Проковтнув він кухлик квасу
І чкурнув, ах загуло!
Навпростець – і за село!
Від образи носоріг
Зачепився за поріг…
І набив на лобі гулю:

Носоріг: – Показали мені дулю!
Зараз буде вам не мало!
Де ви лиса заховали?!

Автор: – Проковтнувши жбан вина,
Він угледів кабана!

Носоріг: – Добре. З’їм тебе, ледащо,
Із картоплею, ще краще!

Автор: – Кабану ж це неохота!
Виплюнув картоплю з рота!

Кабан: – Все!

Автор: – Образився кабан,

Кабан: – Хай той лис лікує сам!
З носорогом я повинен
Розмовляти вже годину.
Лікар з нього – перший клас!
Проковтне одразу вас!
Жив спокійно усі дні…
І за що оце мені?!

Автор: – Геть кабан, аж загуло.
Навпростець – і за село!
Оце вже яку годину
Ось така йде плутанина.
Ген удвох – до кішки Зосі,
Що ховалася у просі.
Кішка Зося – за торбину…
Десь надибала стежину,
Втрьох прибігли до села,
Де сім’я шпаків жила.
Коло дуба посідали
І, відхекавшись, сказали:

Звірі: – Починалось все це так:
Шпак, цей дурень, сіяв мак!
Ми ж казали: «Як це так?!».
Ми ж йому казали: «Шпаче!
Повизбируй лиш добряче!
Зерен з ниви за годину
Набереш собі торбину!».

Автор: – З маком тільки клопіт буде…
Надійдуть у поле люди…
Люди скажуть:

Люди: – Як це так!
Не пшениця в полі, – мак!

Автор: – Та не слухав все це шпак:

Шпак: – Ну, то й що! І сіяв мак!!!
От задав усім роботи…
Охопили всіх турботи!

Автор: – І вже кожен на свій смак:

Звірі: – Що це буде?!! Як це так???

ГАРНЕНЬКА ХАТКА

Дійові особи: Жабка, Мишка, Зайчик, Лисичка, Вовчик, Ведмідь.

У полі стоїть хатка.

Автор: – Стоїть край поля хатка.
Зачинені дверцятка…
В скляні її віконця
Заглядає сонце.
Стіни білі, чепурненькі,
Хатка прибрана
Гарненько.
Шибки з візерунками,
Підвіконня – з
Подарунками.
Цукерки є і печиво,
І ще багато дечого.
Хатка в поле задивилась,
Від чекання вже втомилась.

Хатка: – Чи знайде мене хазяїн?
Чи мене він упізнає?

До хатки підходить Жабка

Автор: – Йшла у справі жабка,
Жабка-крекотушка.
Постукала в дверцята
І приклала вушко.
Тихо. Знову стукає в
Дверцята.

Жабка: – Це чия гарненька
Хатка?

Автор: – Там нікого.
Зайшла в хату
Й почала хазяйнувати.
Хоче все переробить…
А до хатки хтось біжить.
Мишка стукає
В дверцятка:

До хатинки підходить Мишка

Мишка: – Це чия гарненька
Хатка?
Чи господар в неї є?

Жабка: – Все моє!
І подвір’я, і хатина.
Завітайте у гостини.
А ти хто?

Мишка: – Я мишка-шкряботушка.

Жабка: – Я ж, бач,
Жабка-крекотушка.
В хаті пораюсь щомиті,
Жабки всі хазяйновиті.
То копаю щось в городі,
То гуляю при нагоді.
Як втомлюся, —
На хвилину
Ляжу в маки, відпочину.
Та плекаю, мрію я,
Щоб була отут сім’я.

Мишка: – Все. Сподобалось.
Пустіть і мене в хатинку жити.

Жабка: – Іди.

До хатки підходить Зайчик

Автор: Подружилися одразу,
Стали жити
В хаті разом.
І веселі, і завзяті

Хазяйнують вдвох
У хаті.
Коли сірий зайчик
Прибіга до хати,
Стукає в дверцята.

Зайчик: – Пробігав тут мимохідь,
Бачу – хата вже стоїть.
Господиня в хаті є?

Жабка: – Все моє!
І подвір’я, і хатина.
Завітайте у гостини.
Я – жабка-крекотушка.

Мишка: – А я – мишка-шкряботушка.

Жабка і Мишка: – А ти хто?

Зайчик: – Я Зайчик-побігайчик.
Ви пустіть мене до хати,
Моркву буду доглядати,
До вподоби зелень, квіти.
Хочу з вами разом жити.

Автор: Стали жити
Вони втрьох,
Стерегти хатинку, льох.

До хатки підходить Лисичка

Автор: Тільки ось
Біжить Лисичка,
Руда шубка, руде личко.
Лиска стукає в дверцятка:

Лисичка: – Це чия гарненька хатка?
Чи господар в хаті є?

Жабка: – Все моє!
І подвір’я, і хатина.
Завітайте у гостини.
Тут живуть лиш
Добрі звірі.
Є город в нас і подвір’я.
А ти хто?

Лисичка: – Я – Лисичка-сестричка.
Капелюх маю й спідничку.
Гарний хвостик і намисто.
Прибираю в хаті чисто.
Лиска сум завжди жене,
В хату ви пустіть мене…

Автор: Стало в хаті їх чотири
Тут руді були і сірі…

До хатки підходить Вовк

Автор: Раптом Вовчик-неборак

Вовк: – Ох, хатинка!
Й гарно як!

Автор: Вовчик стукає

Конец ознакомительного фрагмента.

Текст предоставлен ООО «ЛитРес».

Прочитайте эту книгу целиком, купив полную легальную версию на ЛитРес.

Безопасно оплатить книгу можно банковской картой Visa, MasterCard, Maestro, со счета мобильного телефона, с платежного терминала, в салоне МТС или Связной, через PayPal, WebMoney, Яндекс.Деньги, QIWI Кошелек, бонусными картами или другим удобным Вам способом.